ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2020 року  
м. Черкаси   
справа № 705/5461/19 провадження № 22-ц/821/709/20 категорія на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Нерушак Л.В.
секретаря: Винник І.М.
учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 ;
відповідач:  ОСОБА_2 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

в с т а н о в и в :
Описова частина
20 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 матеріальних збитків та моральної шкоди заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Цією ж датою ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову до відкриття провадження у справі.
Заява мотивована тим, що підставою звернення до суду із вказаною заявою є небажання відповідача ОСОБА_2 відшкодовувати нанесені збитки ОСОБА_1 . 
Вказує, що у власності відповідача ОСОБА_2 є трактор МТЗ-80 та легковий автомобіль, а також інше майно і земельний пай.
Просить суд накласти арешт на майно або грошові кошти, що належить відповідачу і знаходяться у нього або в інших осіб до відкриття провадження у справі аби унеможливити ухилення відповідача від відшкодування збитків.
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2019 року заяву про забезпечення позову позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок ДТП було повернуто заявнику.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 21.01.2020 року ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.11.2019 року про повернення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі було скасовано, а справу направлено до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду заяви про забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову позивача ОСОБА_1 , що була подана в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що позивачем не надано суду доказів, на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Також до заяви про забезпечення позову позивачем не надано доказів того, що у відповідача ОСОБА_2 є рухоме майно та яке майно (з ідентифікацією пооб`єктно) і не надано доказів того, що на ім`я відповідача відкриті рахунки в банківських установах, із зазначенням найменування банківської установи та номер рахунку, а також не надано доказів того, що накладення арешту на грошові кошти або рухоме та нерухоме майно відповідача, на яке просить накласти арешт позивач, є співмірним із заявленими позивачем вимогам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу суду від 03 березня 2020 року.
Просить скасувати ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області як незаконну та постановити рішення про задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову від 19 лютого 2020 року шляхом накладання арешту на майно відповідача ОСОБА_2 . Справу повернути до місцевого суду для подальшого розгляду та прийняття законного рішення.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції та апеляційної інстанції неправильно та неповно дослідив докази.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову суддя районного суду постановила ухвалу, якою повторно відмовила позивачу в застосуванні заходів забезпечення позову по даній справі.
Крім того, суддя проігнорувала викладене в ухвалі Черкаського апеляційного суду від 21 січня 2020 року про те, що позивач конкретизував в заяві, що у власності відповідача є трактор МТЗ-80 та зазначив про наявність легкового автомобіля і земельної ділянки.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотивувальна частина
Позиція Апеляційного суду
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи в задоволенні заяви  про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник обов`язково повинен був обґрунтувати своє клопотання і з цією метою подати докази наявності фактичних обставин, з яким пов`язує застосування певного заходу забезпечення позову. Позивачем не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову за пропоновим позивачем способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду саме у вказаній позовній заяві.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього  чи в інших  осіб та забороною вчинення певних дій.
Згідно ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем  вимогам.
Співмірність  заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування  співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.
Аналогічна позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року під час розгляду справи № 710/502/18 (провадження № 61-41378св18).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.
Частиною 1  ст. 81 ЦПК України  передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову, саме способом про який ставить питання заявник, якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду позивачем не надано. 
Позивачем ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих мотивів про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача  до ухвалення рішення у даній цивільній справі.
Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів належності трактора МТЗ-80, легкового автомобіля та земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 . 
Разом з тим, легковий автомобіль та земельна ділянка, які зазначає позивач в заяві, не є предметом даного спору.
Частиною першою статті 84 ЦПК України передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Проте, в матеріалах справи відсутні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, а чинним законодавством не передбачено збирання доказів судом з власної ініціативи.
Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про те, що небажання відповідача відшкодовувати шкоду позивачу, утруднить виконання рішення суду, оскільки вказане є лише припущенням, не підтверджується належними та допустимими доказами та не є підставою для задоволення заяви.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст.  149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 374  та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 03 березня 2020 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без зміни.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає

Повний текст виготовлено 18 червня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук        

Судді                                                                        О.В. Карпенко        

                                                        Л.В. Нерушак