УХВАЛА

20 березня 2020 року 
Київ
справа №120/4098/19-а
адміністративне провадження №К/9901/7242/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А., 

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про стягнення шкоди, завданої протиправними діями і бездіяльністю,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у                  м. Києві про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в сумі 1845000 грн., завданої протиправними діями та бездіяльністю відповідача та 5100 грн фактично понесених витрат (копіювання, поштові витрати, витрати   на лікування, отримання юридичної допомоги) по захисту своїх прав, що системно порушувалися та порушуються відповідачем, а всього разом 1850100 грн, шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською Службою України.
Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від  18 лютого 2020 року, у відкритті провадженні у справі відмовлено з тих підстав, що спірні правовідносини підлягають вирішенню за правилами Цивільного процесуального кодексу України. 
Зазначена касаційна скарга надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.
У касаційній скарзі позивач посилався на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального і матеріального права, зазначаючи про те, що судами не враховано встановлених цивільним судом фактичних обставин справи щодо протиправності дій відповідача та зроблено необґрунтований висновок про те, що спірні правовідносини підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства. На думку скаржника, визнання ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 23 квітня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького міського суду від                 15 березня 2018 року, протиправною бездіяльність державного виконавця є підставою для стягнення на його користь моральної та матеріальної шкоди. 
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про те, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з наступних підстав.
Згідно з пунктом 1 частини першої   статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень   щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною 1   статті 5 КАС України   визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;
6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
Аналіз пункту 6 частини першої статті 5 КАС України дає підстави вважати, що можливість заявляти вимогу про стягнення   коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю виключно разом з вимогами визначеними у пунктах 1-4 частини першої   статті 5 КАС України. 
Відповідно з частиною п`ятою статті 21 КАС України   вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 13 грудня 2019 року, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що заявлені позивачем позовні вимоги стосуються поновлення порушеного, на його думку, права на відшкодування заподіяної моральної та матеріальної шкоди. Оскільки позивачем не заявлені вимоги щодо вирішення публічно-правового спору, а позовна заява обґрунтована із посиланням на норми права Цивільного кодексу України, заявлені спірні правовідносини слід розглядати в порядку цивільного судочинства. 
За таких обставин, Суд погоджується з висновками судів про те, що у відкритті провадження в адміністративній справі слід відмовити. 
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
Враховуючи те, що зміст оскаржуваних судових рішень та обставини, на які посилається заявник в обґрунтування касаційної скарги, свідчать про правильне застосування судами норм процесуального права та не викликає сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 333 КАС України, 
у х в а л и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у                 м. Києві про стягнення шкоди, завданої протиправними діями і бездіяльністю.  
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      О. В. Кашпур          

Судді:                                                                                 О.Р. Радишевська                      

          С.А. Уханенко