ПОСТАНОВА
Іменем України

27 квітня 2020 року 
Київ
справа №640/7371/19
адміністративне провадження №К/9901/33495/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві 
на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2019 року (суддя Маруліна Л.О.)
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року (головуючий суддя Кузьмишина О.М., судді: Пилипенко О.Є., Файдюк В.В.) 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Транс Систем Лоджистік» 
до Головного управління ДФС у м.   Києві 
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Транс Систем Лоджистік» (далі також - позивач, ТОВ «Транс Систем Лоджистік») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у м.   Києві (далі також - відповідач, Управління), в якому просило: - визнати протиправною бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві щодо невжиття передбачених статтею 43 Податкового кодексу України заходів, спрямованих на повернення надміру сплаченого податку на прибуток підприємств у розмірі 19663525,00 грн.; - зобов`язати Державну податкову інспекцію у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м.Києві підготувати та подати до Казначейської служби висновок про повернення надміру сплаченого податку на прибуток підприємств у розмірі 19663525,00 грн. з відповідного бюджету.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податковим органом протиправно не здійснюється повернення помилково сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток підприємств станом на 2019 рік у розмірі 19663525,00 грн. за заявами позивача, що суперечить статті 43 Податкового кодексу України.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року, позов задоволено.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що у ТОВ «Транс Систем Лоджистік» наявна переплата з податку на прибуток підприємств у розмірі 19663525,00 грн., однак відповідачем не вчинялося жодних дій щодо повернення надмірно сплачених грошових зобов`язань, чим допущено протиправну бездіяльність.
1.3. Короткий зміст касаційної скарги та відзиву на неї
Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, який у задоволенні позову відмовити.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач з доводами та вимогами скаржника не погоджується, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення ? без змін. Вказує, що судами першої та апеляційної інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень не допущено порушень норм матеріального чи процесуального права.
2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у 2011-2016 роках ТОВ «Транс Систем Лоджистік» перебувало на обліку в Донецькому відділенні Офісу ВПП ДФС (СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС).
З 11 січня 2017 року по 10 липня 2017 року ТОВ «Транс Систем Лоджистікс» перебувало на обліку у Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області.
З 7 липня 2017 року ТОВ «Транс Систем Лоджистікс» перебуває на обліку в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.
Відповідно до витягу з електронного кабінету позивача по коду 851102100000 (податок на прибуток приватних підприємств) станом на 2019 рік рахується переплата в сумі 19663525,00 грн., що підтверджується також наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями. Також встановлено відсутність у позивача податкового боргу, що не заперечується відповідачем.
Позивач звертався до відповідача з заявами про повернення надміру сплачених сум з податку на прибуток: від 9 квітня 2014 року №0922; від 22 грудня 2014 року №30406/10; від 10 травня 2017 року №594; від 1 червня 2017 року №720; від 27 грудня 2017 року №1500; від 12 вересня 2018 року №28.
На звернення ТОВ «Транс Сістем Лоджистік» від 27 грудня 2017 року №1500 щодо повернення надмірно сплачених грошових зобов`язань з податку на прибуток Головним управлінням ДФС у м. Києві надано відповідь листом від 19 січня 2018 року №2313/10/26-15-12-03-11, в якому повідомлено позивача, що відомості про проведення облікових операцій в інтегрованій картці платника з податку на прибуток та правомірність виникнення переплати за 2013-2016 роки в Головному управлінні ДФС у м. Києві відсутні. У листі також зазначено, що питання щодо повернення надміру сплачених сум буде розглянуто після отримання інформації з Донецького відділення Офісу ВПП ДФС.
Також, у зв`язку з надходженням заяви ТОВ «Транс Сістем Лоджистік» від 27 грудня 2017 року №1500, Головним управлінням ДФС у м. Києві направлено запит до Донецького відділення Офісу ВПП ДФС від 19 січня 2018 року №2763/7/26-15-12-03-17 з проханням надати усі картки особового рахунку підприємства за період перебування ТОВ «Транс Сістем Лоджистік» на обліку в Донецькому відділенні Офісу великих платників податків ДФС (СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС) з 1 січня 2013 року по 1 січня 2017 року за кодом бюджетної класифікації 1102 та надати інформацію щодо проведених контрольно-перевірочних заходів за вищезазначені періоди.
ТОВ «Транс Сістем Лоджистік» звернулось листом від 19 березня 2018 року №14 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 26 березня 2018 року №17682/10) про повернення надміру сплаченої суми податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 19872061,00 грн.
Крім того, ТОВ «Транс Сістем Лоджистік» звернулось листом від 10 серпня 2018 року №26 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 20 серпня 2018 року №58352/10) до ГУ ДФС у м.Києві про повернення переплати з податку на прибуток на розрахунковий рахунок.
Листом Головного управління ДФС у м.Києві від 30 серпня 2018 року №54642/10/26-15-12-03-11 повідомлено позивача про відсутність відомостей про проведення облікових операцій в інтегрованих картках платника з податку на прибуток за період 2013-2016 роки та повторне направлення запиту до попереднього місця обліку ТОВ «Транс Сістем Лоджистік». Також запропоновано подати нову заяву щодо повернення переплати з податку на прибуток після отримання інтегрованої картки платника (ІКП).
Також Головним управлінням ДФС у м. Києві направлено лист від 31 серпня 2018 року №38240/7/26-15-12-03-10 до Північного відділення Маріупольської ОДГП ГУ ДФС у Донецькій області, яким повторно запитано інформацію в ІКП та проведені контрольно-перевірочні заходи щодо ТОВ «Транс Сістем Лоджистік».
Північне відділення Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області на запит ГУ ДФС у м. Києві від 31 серпня 2018 року №38240/7/26-15-12-03-10 надало відповідь від 3 вересня 2018 року №7292/10/05-19-62-07, в якому зазначило про відсутність даних за кодом бюджетної класифікації 1102 ТОВ «Транс Сістем Лоджистік» та про направлення листа до Головного управління ДФС у Донецькій області в частині здійснення контрольно-перевірочних заходів.
Головне управління ДФС у Донецькій області листом від 16 жовтня 2018 року №10286/7/05-99-14-15 повідомило ГУ ДФС у м. Києві, що за період, в якому підприємство знаходилось на обліку у Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області, а саме з 11 січня 2017 року по 10 липня 2017 року планових та позапланових перевірок не проводилося.
ТОВ «Транс Сістем Лоджистік» звернулось листом від 12 вересня 2018 року №28 (вх. ГУ ДФС у м. Києві від 12 вересня 2018 року №74631/10) до ГУ ДФС м. Києві про повернення переплати з податку на прибуток в сумі 19664006,00 грн. на розрахунковий рахунок підприємства.
Головним управлінням ДФС у м. Києві листом від 20 вересня 2018 року №67041/10/26-15-12-03-11 повідомлено, що переплата у сумі 11997817,00 грн. виникла до 1 квітня 2015 року, тобто понад 1095 днів, та що питання щодо перерахування надміру сплачених сум з податку на прибуток може бути розглянуто після здійснення контрольно-перевірочних заходів.
Листом Головного управлінням ДФС у м. Києві від 16 жовтня 2018 року №82495/10/26-15-12-03-11 у відповідь на лист позивача від 27 вересня 2018 року №29 повідомлено про залишення без розгляду вказаної заяви про повернення сплачених сум з податку на прибуток підприємств за напрямом перерахування коштів.
Вважаючи бездіяльність Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у м. Києві щодо невжиття передбачених заходів, спрямованих на повернення надміру сплаченого податку на прибуток підприємств, протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3.1. Доводи відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
У касаційній скарзі відповідач вказує на помилковість тверджень судів попередніх інстанцій про те, що саме відповідач, не виконавши покладені на нього статтею 43 ПК України обов`язки, діяв не на підставі та не у спосіб, визначений чинним законодавством та, відповідно, вчинив протиправну бездіяльність, оскільки Головне управління ДФС у м.Києві не може нести відповідальність за інші територіальні органи ДФС, у яких перебував на обліку позивач раніше.
Також контролюючий орган зазначає, що сума переплати в розмірі 19663525,00 грн. складається з суми 11997817,00 грн., яка виникла до 1 квітня 2015 року, тобто понад 1095 днів, а тому поверненню не підлягає. 
Крім того, зауважує, що сума податку на прибуток в розмірі 7665708,00 грн. за своєю суттю не може вважатися надміру сплаченим зобов`язанням, оскільки щодо її підтвердження контролюючим органом не проведено контрольно-перевірочних заходів.
3.2. Доводи позивача (особи, яка подала відзив на касаційну скаргу)
У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що з урахуванням пунктів 5-7 Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року №1146, твердження відповідача щодо відсутності у нього повноважень на розгляд заяв про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань, підготовки висновку про таке повернення жодним чином не спростовує право платника податків на повернення коштів, що обліковуються на відповідних рахунках податкового органу як переплата, а також митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету.
Щодо доводів скаржника про відсутність підстав для повернення суми 11997817,00 грн., зазначає, що сплата цих коштів документально підтверджена копіями платіжних доручень. Зазначена переплата виникла за наслідками подання позивачем податкової декларації з податку на прибуток за 2014 рік, що подана позивачем 2 березня 2015 року, а тому 1095-денний строк для подання заяви на повернення позивачем дотримано.
Стосовно аргументу контролюючого органу про необхідність проведення контрольно-перевірочних заходів для підтвердження переплати з податку на прибуток, наголошує, що товариство неодноразово з власної ініціативи зверталося до податкових органів з приводу забезпечення організації проведення документальної перевірки з питань підтвердження наявності та розміру суми надміру сплаченого податку на прибуток. Водночас норми статті 43 Податкового кодексу України та пункту 5 вказаного вище Порядку не ставлять передумовою для надання відповідного висновку про перерахування помилково або надміру сплачених до бюджету коштів обов`язкове проведення документальної перевірки.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанції
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» ця касаційна скарга розглядається в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (до 8 лютого 2020 року).
Підпунктом 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.
Відповідно до підпункту 17.1.10 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.
Стаття 43 ПК України визначає умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені.
Пунктом 43.1 вказаної статті передбачено, що помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов`язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.
За правилами пункту 43.2. цієї ж статті, у разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов`язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.
Відповідно до пункту 43.3 статті 43 ПК України обов`язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов`язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.
Платник податків подає заяву про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов`язання та/або податкового боргу з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення у готівковій формі коштів за чеком у разі відсутності у платника податків рахунка в банку (пункт 43.4. статті 43 ПК України).
За правилами пункту 43.5 ПК України контролюючий орган не пізніше ніж за п`ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Положення статті 43 ПК України узгоджуються з нормами Порядку взаємодії територіальних органів Міністерства доходів і зборів України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань, затвердженого спільним наказом Міністерства доходів і зборів України та Міністерства фінансів України від 30 грудня 2013 року №882/1188 (чинний до 22 січня 2016 року; далі - Порядок №882/1188) та Порядку взаємодії територіальних органів Державної фіскальної служби України, місцевих фінансових органів та територіальних органів Державної казначейської служби України у процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов`язань та пені, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 15 грудня 2015 року №1146 (чинний до 1 листопада 2019 року, далі - Порядок №1146).
Зміст вказаних норм дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою повернення платнику податків надміру/помилково сплачених коштів є одночасна наявність наступних обставин: 1) відсутність у такого платника податкового боргу; 2) подання платником податків заяви про повернення коштів протягом 1095 днів від дня виникнення переплати; 3) відповідність поданої заяви вимогам пункту 43.4 Податкового кодексу України. За наслідками подання відповідної заяви орган ДФС у визначені законом строки повинен або підготувати висновок про повернення такої суми, або надати письмову відмову у поверненні коштів з бюджету з пропозицією проведення звірення стану рахунків (у разі відсутності в інформаційних базах даних ДФС відомостей щодо розміру заявленої до повернення суми).
Аналогічний правовий висновок викладено і в постановах Верховного Суду від 18 червня 2019 року (справа №826/3490/18), від 13 червня 2019 року (справа №812/1017/16), від 11 червня 2019 року (справа №826/8802/16), від 5 березня 2019 року (справа 814/3233/15), від 28 лютого 2019 року (справа №805/1218/16-а), від 5 лютого 2019 року (справа №826/7672/17).
Судами попередніх інстанцій встановлено, що факт наявності у позивача надміру сплачених грошових зобов`язань у розмірі 19663525,00 грн. відповідачем не заперечується та не спростований. До того ж, жодних доказів, які б свідчили про невизнання показників декларацій позивача або неприйняття декларацій позивача, відповідачем не надано.
У ТОВ «Транс Систем Лоджистік» наявна переплата за податком на прибуток підприємств у розмірі 19663525,00 грн., що, як встановлено судами попередніх інстанцій, підтверджується витягом з електронного кабінету, актами звірки, платіжними дорученнями.
Позивач неодноразово звертався з заявами про повернення надміру сплачених сум з податку на прибуток. Водночас контролюючий орган у своїх відповідях на вказані заяви посилався на: необхідність отримання інформації від Північного відділення Маріупольської ОДГП ГУ ДФС у Донецькій області щодо відомостей ІКП та про проведені контрольно-перевірочні заходи щодо ТОВ «Транс Сістем Лоджистік»; необхідність проведення контрольно-перевірочних заходів та те, що заяву позивачем подано поза межами 1095 днів, встановлених Податковим кодексом України.
Таким чином, відповідачем не вчинялося жодних дій, передбачених статтею 43 ПК України.
Так, відповідно до останньої заяви позивача від 27 вересня 2018 року №29 товариство просило повернути надміру сплачену суму з податку на прибуток підприємств за напрямом перерахування коштів у розмірі 19664006,00 грн.
Залишаючи вказану заяву без розгляду, відповідачем вказано, що переплата у розмірі 11997817,00 грн. виникла до 1 квітня 2015 року.
Водночас, як встановлено судами, жодних доказів, які б свідчили про невизнання показників декларацій, поданих позивачем або неприйняття декларацій, а також належних доказів пропущення 1095-денного строку подання заяви щодо повернення переплати у розмірі 11997817,00 грн. не надано.
Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про те, що датою виникнення надміру сплаченої суми в розумінні пункту 43.3 статті 43 ПК України вважається саме дата подання податкової декларації за звітний період - 2014 рік, а не дата фактичного перерахування авансових внесків до Державного бюджету.
Відтак право на повернення надміру сплачених грошових зобов`язань виникло у позивача саме після подання підсумкової податкової декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік, оскільки лише після подання останньої сплачені авансові внески отримали статус надміру сплачених грошових зобов`язань.
Вказаний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, що викладена ним у постанові від 18 червня 2019 року у справі №826/3490/18.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, позивач, починаючи з 2017 року звертався із заявами: від 27 грудня 2017 року №1500, від 19 березня 2018 року №14, від 10 серпня 2018 року №26, від 12 вересня 2018 року №28, від 27 вересня 2018 року №29, що вказує на дотримання ним 1095-денного строку для повернення надміру сплачених коштів.
Крім того, судами попередніх інстанцій правильно визнано необґрунтованими твердження відповідача про необхідність проведення контрольно-перевірочних заходів для повернення суми надміру сплаченого грошового зобов`язання у розмірі 7665708,00 грн. з огляду на те, що норми чинного законодавства не ставлять передумовою для надання відповідного висновку про перерахування помилково або надміру сплачених до бюджету коштів обов`язкового проведення документальної перевірки.
Так, у постанові від 13 листопада 2018 року у справі №826/16004/17 Верховним Судом зауважено, що ухваленню відповідного висновку (про повернення надміру сплачених коштів) має передувати перевірка поданої платником заяви про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань, яка, в розумінні податкового законодавства, не є податковою перевіркою в значенні статті 75 ПК України.
Враховуючи вищевикладене, положеннями статті 43 ПК України не передбачено обов`язку платника податків щодо подання повторних заяв про повернення надміру сплачених сум грошових зобов`язань, у разі зменшення суми переплати, а тому подання позивачем однієї заяви є достатньою підставою для вчинення контролюючим органом дій, спрямованих на повернення платнику податків надміру сплачених грошових зобов`язань.
Суд також погоджується із висновками про те, що перебування ТОВ «Транс Систем Лоджистік» у період з 2011-2016 роки та 2017 рік на обліку в Донецькому відділенні Офісу ВПП ДФС (СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУ ДФС), у Маріупольській ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області та в ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві не нівелюють право платника податку на повернення надміру сплачених сум податків в порядку, визначеному статтею 43 ПК України, а відтак не звільняють відповідний податковий орган від обов`язку вчинити дії щодо повернення позивачу надміру сплачених сум.
За приписами статті 19-3 ПК України державні податкові інспекції здійснюють: сервісне обслуговування платників податків, реєстрацію та ведення обліку платників податків та платників єдиного внеску, об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням, формують та ведуть Державний реєстр фізичних осіб - платників податків, Єдиний банк даних про платників податків - юридичних осіб, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи, виконують інші функції сервісного обслуговування платників податків, визначені законом.
Відповідно до підпункту 14.1.226-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України сервісне обслуговування платників - надання адміністративних, консультаційних, довідкових, інформаційних, електронних та інших послуг, пов`язаних з реалізацією прав та обов`язків платника відповідно до вимог податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган.
Статтею 43 ПК України визначені умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені, крім того визначені і органи Державної фіскальної служби України, які здійснюють відповідні дії щодо повернення визначених статтею зобов`язань. Такими органами є контролюючі органи.
Згідно з пунктами 41.1, 41.3 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган і його територіальні органи.
Повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України. 
Підпунктом 19-1.1.1 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України встановлено, що до функцій контролюючих органів віднесена, зокрема, функція зі здійснення адміністрування податків, зборів, платежів.
Відповідно до підпункту 14.1.1-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України адміністрування податків, зборів, митних платежів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та інших платежів відповідно до законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи - це сукупність рішень та процедур контролюючих органів і дій їх посадових осіб, що визначають інституційну структуру податкових та митних відносин, організовують ідентифікацію, облік платників податків і платників єдиного внеску та об`єктів оподаткування, забезпечують сервісне обслуговування платників податків, організацію та контроль за сплатою податків, зборів, платежів відповідно до порядку, встановленого законом.
Тобто, з 1 січня 2017 року державні податкові інспекції не можуть здійснювати контрольні функції, зокрема, адміністрування податків, що містить в собі і порядок повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань. Так, територіальні органи, крім державних податкових інспекцій, є контролюючими органами, в даному випадку таким органом є Головне управління ДФС у м.   Києві.
Оскільки за позивачем обліковується надмірна сплата з податку на прибуток підприємств, наявність якої підтверджена матеріалами справи, для повернення якої позивач подав письмові заяви, вказавши напрям перерахування цих коштів, а податковий орган не підготував висновок про їх повернення та не подав такий висновок для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, відтак суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що у спірних правовідносинах саме податковий орган, не виконавши покладені на нього статтею 43 ПК України обов`язки, діяв не на підставі та не у спосіб, визначений чинним законодавством України, відповідно вчинив протиправну бездіяльність.
Суд вважає за необхідне зауважити, що доводи касаційної скарги зводяться лише до відсутності саме у відповідача обов`язку щодо вчинення спірних дій з огляду на те, що позивачем заявлено до відшкодування надміру сплачені суми податку на прибуток, які виникли до перебування його на обліку у відповідача, а також пропуску позивачем строку на заявлені окремих сум бюджетного відшкодування та непроведення контрольних заходів щодо їх підтвердження.
При цьому касаційна скарги не містить доводів та заперечень контролюючого органу щодо обраного позивачем способу захисту свого порушеного права.
Суд звертає увагу на те, що за правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.
Зважаючи на обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 

Наведене узгоджується також із правозастосуванням Верховного Суду у подібних правовідносинах, що міститься у постанові від 11 березня 2020 року у справі №812/614/17.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд звертає увагу на таке.
Частиною четвертою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи скаржника є необґрунтованими.
Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній на момент подання касаційної скарги), суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Отже, переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи, правильність застосування ними норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що, зважаючи на обставини цієї справи, при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування судових рішень, а тому в задоволенні касаційної скарги Управління слід відмовити.
Усі доводи та їх обґрунтування, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною третьою статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 3, 343, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДФС у м.Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №640/7371/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                       Н.Є. Блажівська

Судді                                                                                           О.В. Білоус

                                                                                          І.Л. Желтобрюх