Справа № 346/1867/18 
Провадження № 22-ц/4808/669/20 
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І. 
Суддя-доповідач Горейко 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2020 року          м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої                        Горейко М.Д.
суддів:         Василишин Л.В., Максюти І.О.
секретаря                        Бойчука Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Коломийського міськрайонного суду, ухвалене у складі судді П`ятковського В.І. 03 лютого 2020 року в м. Коломия, 
в с т а н о в и в:
23.04.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк»,звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 27.07.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 03.04.2018 року утворилась заборгованість в розмірі 53 516,32 грн, з яких: 13 557,29 грн. – тіло кредиту, 17 492,27 грн. – нараховані проценти за користування кредитом, 19 442,17 грн. – нарахована пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 524,59 грн. - штраф (процентна складова).
Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1 762 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03 лютого 2020 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено за безпідставністю.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не надано жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що сторони в належний спосіб погодили всі істотні умови договору, зокрема щодо розміру кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, їх зміни, розміру та видів неустойки за невиконання чи неналежне виконання кредитних зобов`язань. Згідно виписок по рахунку ОСОБА_1 та наданого нею розрахунку, відповідач виконала обов`язок з повернення фактично отриманої нею суми кредиту, заборгованість за тілом кредиту відсутня, а підстав для сплати процентів за користування кредитними коштами, заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також неустойки (штрафу, пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань немає, оскільки сторони не обумовили це в письмовому вигляді, тому позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що на підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало копію анкети-заяви, заповненої особисто відповідачем, в якій вона вказала свої персональні дані, адресу проживання та іншу додаткову інформацію, необхідну для отримання кредитної картки. Своїм підписом відповідач засвідчила, що вона згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, і що вона ознайомилася та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Крім того, відповідач особисто підписала довідку про умови кредитування, якою передбачено базову відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 2,5% на місяць, розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів – до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів тощо. Також позивачем надано розрахунок заборгованості, в якому зазначені суми процентів, пені та штрафів. Факт приєднання ОСОБА_1 до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, її згода з формою договору та його умовами, підтверджується також тим, що відповідач користувалася кредитними коштами, здійснювала розрахунки за рахунок кредитних коштів, а також частково погашала кредитну заборгованість. Також вона зобов`язалася самостійно знайомитися зі всіма змінами на сайті ПриватБанку. Суд першої інстанції зазначені докази та обставини не врахував та безпідставно дійшов висновку, що істотні умови кредитного договору сторонами не погоджені.
Апелянт вважає, що у випадку незгоди з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, суд повинен був навести свій розрахунок, однак цього не зробив, що свідчить про ухилення суду від здійснення правосуддя.
З наведених мотивів просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.07.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
В заяві зазначено, що відповідач згідна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді (т. 1 а.с. 8, 204).
До кредитного договору банк додав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (т. 1 а.с. 9, 10-24).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 03.04.2018 року становить 53 516,32 грн, з яких: 13 557,29 грн. – тіло кредиту, 17 492,27 грн. – нараховані проценти за користування кредитом, 19 442,17 грн. – нарахована пеня, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 524,59 грн. - штраф (процентна складова) (т. 1 а.с. 5-7).
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Таким чином, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановлено, що 27.07.2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку і таким чином уклала із банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого отримала кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т. 1 а.с. 8, 204).
Відповідача було ознайомлено з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її підписом на довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», згідно з якою базова процентна ставка в місяць становить 2,5% на залишок заборгованості (т. 1 а.с. 9).
Факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та користування ними підтверджується виписками по рахунку відповідача, а наявність заборгованості за кредитним договором - розрахунком заборгованості, який відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Відтак, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в розмірі 13 557,29 грн.
Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримала в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема нараховані проценти за користування кредитом, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи за порушення термінів платежів.
Встановивши, що сторони обумовили в письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 2,5% на місяць (30% на рік), колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів за користування кредитними коштами.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що з 01.09.2014 року процентна ставка збільшена до 2,7% на місяць, а з 01.04.2015 року – до 3,5% на місяць. Однак, відповідач не заперечувала таке збільшення процентної ставки та здійснювала платежі на погашення процентів за збільшеною процентною ставкою, що свідчить про те, що вона прийняла такі умови договору.
Разом з тим, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що термін дії останньої кредитної картки, виданої ОСОБА_1 за кредитним договором, закінчився в січні 2017 року (т. 2 а.с. 44).
З даним позовом банк звернувся в суд у квітні 2018 року.
Відповідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
За таких обставин, у банку відсутні правові підстави для нарахування процентів за кредитним договором поза межами строку дії кредитної картки.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 нарахованих процентів за користування кредитом за період з 23.05.2013 року (дата, з якої відповідно до розрахунку заборгованості розпочато нарахування процентів) по 31.01.2017 року (дата закінчення строку дії картки) в розмірі 2 933,12 грн. (17 492,27 грн. - 14 559,15 грн. (проценти нараховані після закінчення строку дії картки)).
Щодо вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача нарахованої пені та штрафів, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», сторони погодили відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення заборгованості - 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, та штрафів за порушення термінів платежів – 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту (т. 1 а.с. 9).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають лише штрафи, а саме 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 2 524,59 грн. штрафу (процентної складової).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 27.07.2010 року в розмірі 19 515 грн., з яких: 13 557,29 грн. - тіло кредиту, 2 933,12 грн. - нараховані проценти за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 524,59 грн. - штраф (процентна складова). В задоволенні решти вимог позову слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 27.07.2010 року в розмірі 19 515 грн., то пропорційно розміру задоволених позовних вимог (36,47%) стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає 642,60 грн. судового збору за подання позовної заяви та 963,90 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 1 606,50 грн. судового збору.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 03 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , заборгованість за кредитним договором від 27.07.2010 року в розмірі 19 515 грн., з яких: 13 557,29 грн. - тіло кредиту, 2 933,12 грн. - нараховані проценти за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 2 524,59 грн. - штраф (процентна складова). 
В задоволенні решти вимог позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1 606,50 грн. судового збору.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча                                                                М.Д. Горейко 
Судді:                                                                        Л.В. Василишин
І.О. Максюта