ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 червня 2020 року

м.Харків

справа № 643/1659/20

провадження № 22-ц/818/3149/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2020 року, постановлене за правилами спрощеного позовного провадження під головуванням судді Поліщук Т.В., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дитини.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2020 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь матері – опікуна дитини ОСОБА_1 щомісячно аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04.02.2020 року. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення аліментів, встановивши аліменти до стягнення у розмірі 1/12 частини заробітної плати (доходу). В іншій частині відповідач просив рішення суду залишити без змін.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач зазначає, що до листопада 2018 року його син -  ОСОБА_3 постійно проживав разом з ним. При цьому  ОСОБА_2 вказує, що він сумлінно виконує рішення суду про стягнення аліментів на утримання старшого сина та заборгованості по аліментам не має. Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, судом не враховано матеріальне становище платника аліментів та його реальну спроможність сплачувати аліменти у вказаному розмірі. У зв`язку з цим відповідач просить зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню, до 1/12 частини заробітної плати (доходу).
ОСОБА_1 надала заперечення на апеляційну скаргу, просила рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача – залишити без задоволення.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом з дитинства з ураженням опорно-рухової системи, а з 08.05.2019 року - інвалідом І групи «А» та потребує постійного стороннього догляду і допомоги. ОСОБА_2 працює та отримує постійний дохід. Тому наявні підстави для стягнення з відповідача на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. 
Проте такі висновки суду першої інстанції не в повному обсязі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.07.1995 року.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова 24.10.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9).
Від шлюбу сторони мають двох дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.03.2019 року з ОСОБА_2 присуджені до стягнення аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.11.2018 до досягнення ним 23річного віку; та на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, починаючи з 27.11.2018 до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).
ОСОБА_3 є інвалідом І групи «А» з 08.05.2019 року, інвалідом з дитинства з ураженням опорно-рухової системи, безстроково, потребує постійного стороннього догляду і допомоги (а.с.14).
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.10.2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуном ОСОБА_1 (а.с.11).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12). 
На час звернення позивача до суду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття, а отже, припинилось зобовязання відповідача сплачувати аліменти на його утримання до досягнення повноліття.
Як на підставу позовних вимог, позивач зазначає, що по досягненню ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  повноліття відповідач перестав сплачувати аліменти на його утримання. Проте,  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  визнаний інвалідом першої групи «А» безстроково і інвалідом з дитинства з ураженням опорно-рухової системи безстроково і потребує постійного стороннього догляду. Позивач зазначає, що вона сама виховує сина – інваліда. Вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Статтею 198 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть надати таку матеріальну допомогу.
Відповідно до частини першої ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина).
Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, при визначенні розміру аліментів, судом не враховано положень ст. 182 СК України.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідач працездатний, офіційно працевлаштований, отримує регулярний стабільний дохід, розмір якого за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року склав 84361,20 грн.. За рішенням суду з нього присуджені до стягнення аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27.11.2018 року до досягнення ним 23 річного віку.
Позивач працездатна, офіційно працевлаштована, отримує дохід у вигляді заробітної плати, розмір якої з премією становить близько 13000-16000 грн. на місяць, та пенсії на дитину-інваліда, розмір якої у 2019 році становив щомісячно від 1497 грн. до 1638 грн. включно.
Посилання відповідача на те, що на його утриманні перебуває його непрацездатна мати, яка хворіє та постійно потребує ліків та якій він надає посильну матеріальну допомогу, - колегією суддів не приймається до уваги, оскільки доказів, що мати відповідача перебуває на його утриманні матеріали справи не містять.
Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Суд апеляційної інстанції враховує обставини, що мають істотне значення.
Відповідач ОСОБА_2 не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина, проте вважає, що їх розмір має бути зменшений судом з 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) до 1/12 частини.
Відповідач є працездатною особою, працює, отримує заробітну плату. 
Даних щодо неможливості утримувати непрацездатного повнолітнього сина матеріали справи не містять.
Колегія суддів вважає, що з урахуванням сплати аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який продовжує навчання, – розмір аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 слід визначити в 1/6 частині всіх видів заробітку відповідача.
За таких обставин, рішення суду підлягає зміні в частині розміру стягнення аліментів зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З урахуванням того, що позовна заява ОСОБА_5 задоволена на 50 % (з ј частини. на 1/6 частину), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави підлягає зменшенню з 840,80 грн. до 420,40 грн. (50% від 840,80 грн.).
Крім того, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 1264,30 грн. (а.с.65). З урахуванням того, що його апеляційна скарга задоволена частково на 50%, тому з Державного бюджету України ОСОБА_2  слід повернути судовий збір у розмірі 632,15 грн., сплаченого при поданні апеляційної скарги за квитанцією № 7 від 15 квітня 2020 року (50 % від 1264,30 грн.).
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2020 року – змінити.
Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для особи відповідного віку.
Зменшити суму стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору з 840,80 грн. до 420,40 грн..
Повернути ОСОБА_2  із Державного бюджету України судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 632,15 грн. відповідно до квитанції № 7 від 15 квітня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський