ПОСТАНОВА
Іменем України

28 травня 2020 року 
Київ
справа №825/2021/16
адміністративне провадження №К/9901/34077/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді: Губської О.А.,  
суддів: Жука А.В., Загороднюка А.Г., 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 825/2021/16  
за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону № 3 про визнання протиправними та скасування рішень і наказу, поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року (головуючий суддя: Бородавкіна С.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року (колегія суддів: головуючий суддя: Межевич М.В., судді: Земляна Г.В., Сорочко Є.О.),  

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1.          Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону № 3, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Атестаційної комісії, оформлене протоколом від 15 серпня 2016 року ОП № 15.00025039.0052333, про визнання його таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність;
визнати протиправним та скасувати рішення Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону № 3, оформлене протоколом від 05 вересня 2016 року ОП № 15.00034085.0052333;
визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 10 жовтня 2016 року № 197 о/с в частині його звільнення з 10 жовтня 2016 року зі служби у поліції, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», через службову невідповідність;
поновити його з 11 жовтня 2016 року на посаді інспектора Борзнянського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області;
стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на його користь суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11 жовтня 2016 року по день винесення судом рішення по справі.
1.1.          Позов обґрунтовано тим, що його прийнято на роботу в поліцію як особу, яка виявила бажання проходити службу в поліції шляхом видання відповідного наказу (а не шляхом проходження конкурсу на посади), як визначено у пункті 9 розділу ХІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про Національну поліцію». Вказаний пункт Закону не передбачає процедури переатестування колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді, як під час прийняття, так і під час подальшого проходження служби в поліції. Підстав для проведення загальної (масової) атестації поліцейських цей Закон теж не містить. Усі передбачені ним підстави для проведення атестації поліцейського є суто індивідуальними.
Зазначив, що питання про призначення його на вищу посаду чи переміщення на нижчу не вирішувалось, а питання щодо звільнення зі служби з поліції не ініціювалось. Тобто, прийняття рішення про проведення його атестування, включення до списку поліцейських, які підлягають атестуванню, проведення атестації, прийняття за результатом її проведення рішення (висновку) Атестаційної комісії відбулись за відсутності підстав, передбачених частиною другою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак з порушенням вказаної норми чинного законодавства України. Так, ні матеріали особової справи, ні матеріали Атестаційних комісій не містять доказів наявності підстав, передбачених статтею 61 Закону України «Про Національну поліцію», які б перешкоджали йому проходити службу в поліції. Прийняття рішення про його службову невідповідність відбувалось без повного, всебічного розгляду та дослідження всіх матеріалів, що були надані. Крім того, Атестаційною комісією не були встановлені обставини, що свідчать про його невідповідність критеріям, визначеним пунктом 16 розділу IV Інструкції № 1465.
Крім того, зазначає, що наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 14 липня 2016 року № 823 «Про створення та оголошення персонального складу атестаційних комісій для проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернігівській області» підписаний тимчасово виконуючим обов`язки начальника Управління ОСОБА_2 , однак, в порушення підпункту 2 пункту 2 розділу II Інструкції № 1465, вказаний наказ не було погоджено Національною поліцією України, що є підставою для визнання такого складу атестаційної комісії неповноважною.
ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
2.          Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року, адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, оформлене протоколом від 15 серпня 2016 року ОП № 15.00025039.0052333, про визнання ОСОБА_1 таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
Визнано протиправним та скасовано рішення Апеляційної атестаційної комісії Північного регіону № 3, оформлене протоколом від 05 вересня 2016 року ОП № 15.00034085.0052333.
Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 10 жовтня 2016 року № 197 о/с в частині звільнення з 10 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зі служби у поліції, згідно пункту 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», через службову невідповідність.
Поновлено ОСОБА_1 з 11 жовтня 2016 року на посаді інспектора Борзнянського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.
Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 11 жовтня 2016 року по 31 січня 2017 року у розмірі 19450,69 грн, без урахування обов`язкових податків та зборів.
2.1.          Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні рішення та наказ відповідачів прийняті останнім без правових підстав для їх прийняття, а тому є протиправними та підлягають скасуванню судом, а порушені права позивача підлягають відновленню шляхом поновлення його на посаді, з якої він незаконно звільнений, з виплатою на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
ІІІ. Касаційне оскарження
3.          Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ці судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
3.1.          В обґрунтування касаційної скарги вказує, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про відсутність підстав для проведення атестування позивача та щодо наявності підстав для задоволення позову.
IV. Встановлені судами фактичні обставини справи
4.           ОСОБА_1 з 08 травня 2005 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в Органах внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України та обіймав посаду (остання) заступника начальника слідчого відділення Борзнянського районного відділу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Чернігівській області, про що свідчать відомості довідки УКЗ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 30 червня 2016 року та копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 .
5.          На підставі заяви ОСОБА_1 від 07 листопада 2015 року, відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію», наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 07 листопада 2015 року № 3 о/с «По особовому складу» позивач прийнятий на службу до Національної поліції України в порядку переатестування та призначений на посаду інспектора Борзнянського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з присвоєнням спеціального звання «капітан поліції».
6.          12 лютого 2016 року т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області видано наказ № 170 «Про організацію проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернігівській області», яким, з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись статтею 57 Закону України «Про Національну поліцію» та вимогами Інструкції про проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом МВС від 17 листопада 2015 року № 1465, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890, зобов`язано провести атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернігівській області та підпорядкованих підрозділів атестаційними комісіями Головного управління Національної поліції, починаючи з 15 лютого 2016 року. Також, підпунктом 6.1 вказаного наказу було зобов`язано скласти список поліцейських області, які підлягають атестуванню.
7.          Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 14 липня 2016 року № 823, з метою оцінки успішності виконання поліцейськими службових обов`язків, визначення їхньої відповідності займаним посадам, оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, кваліфікаційного рівня та фізичної підготовки, а також перспектив їхньої службової кар`єри, керуючись статтями 57 та 58 Закону України «Про Національну поліцію», затверджено персональний склад атестаційної комісії № 12 Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, погоджений головою Національної поліції України Х.Деканоідзе 13 липня 2016 року.
8.          15 серпня 2016 року рішенням Атестаційної комісії, оформленим протоколом № 15.00025039.0052333, за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення, атестаційною комісією прийнято рішення про те, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
9.          Із висновками Атестаційної комісії позивача ознайомлено 16 серпня 2016 року, що підтверджується підписом ОСОБА_1 .
10.          Не погоджуючись із вищевказаним висновком, позивач оскаржив його до Апеляційної комісії, яка за результатами розгляду його скарги прийняла рішення, оформлене протоколом ОП № 15.00034085.0052333 від 05 вересня 2016 року, за змістом якого членами апеляційної атестаційної комісії вивчено скаргу і матеріали поліцейського та встановлено, що скаржник не набрав 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, у зв`язку з чим подана скарга розгляду не підлягає.
11.          10 жовтня 2016 року наказом начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 197 о/с «По особовому складу», на підставі висновків атестаційного листа позивача від 15 серпня 2016 року та протоколу Апеляційної комісії ОП № 15.00034085.0052333 від 05 вересня 2016 року, ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 (через службову невідповідність) Закону України «Про Національну поліцію», з 10 жовтня 2016 року.
12.          Позивач, вважаючи вказані рішення та наказ протиправними, звернувся з цим позовом до суду.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
13.          Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
14.          Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що  завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
15.          У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16.          За приписами статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
17.          Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII.
18.          Згідно з частиною першою статті 58 вказаного Закону, призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов`язків.
19.          Відповідно до частини другої цієї ж статті строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.
20.          Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у пункті 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію».
21.          Так, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
22.          Вимоги до кандидатів на службу в поліції та відповідні обмеження визначені у статтях 49, 61 вказаного Закону. До вимог належать, зокрема: досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.
23.          Завданням атестування, згідно з частиною першою статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», є оцінка ділових, професійних, особистих якостей поліцейського, його освітній та кваліфікаційний рівні, фізична підготовка на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.
24.          Частиною другою статті 57 вказаного Закону визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належать:
призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;
вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;
вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
25.          Відповідно до частин першої, другої статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
26.          При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
VI. Позиція Верховного Суду
27.          Перевіривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, а також надаючи оцінку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.
28.          Приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
29.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв??язку з прийняттям Атестаційною комісією рішення, оформленого протоколом від 15 серпня 2016 року ОП № 15.00025039.0052333, про визнання позивача таким, що не відповідає займаній посаді та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність; а також прийняття рішення Апеляційною атестаційною комісією Північного регіону № 3, оформленого протоколом від 05 вересня 2016 року ОП № 15.00034085.0052333 про визнання поданої ним скарги такою, що не підлягає розгляду; прийняттям Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області наказу від 10 жовтня 2016 року № 197 о/с в частині його звільнення з 10 жовтня 2016 року зі служби у поліції, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», через службову невідповідність.
30.          Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та вирішуючи питання щодо правильності застосування цими судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить з такого.
31.          За змістом Закону України «Про Національну поліцію» (Закон № 580-VIII), який визначає порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або шляхом проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.
32.          У свою чергу, суди попередніх інстанцій встановили, що на підставі особистої заяви ОСОБА_1 від 07 листопада 2015 року наказом Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 07 листопада 2015 року № 3 о/с позивачу, без проведення конкурсу, присвоєно спеціальне звання капітан поліції та призначено на посаду інспектора Борзнянського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області.
33.          Отже, суди встановили, що позивач прийнятий на службу до поліції на умовах, визначених пунктом 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII, шляхом видання наказу про призначення за його згодою.
34.          У свою чергу, відомостей щодо застереження про тимчасовість призначення ОСОБА_1 на посаду в Головному управлінні Національної поліції в Чернігівській області відповідачами суду не надано.
35.          За таких обстави, Верховний Суд вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідно до пункту 9 Розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII, видання наказу про призначення є самостійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.
36.          Також Верховний Суд зауважує, що положення Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі й пункт 9 Прикінцевих та перехідні положень, не дають підстав для висновку, що працівників міліції, призначених на посади поліцейських на підставі цього пункту, варто вважати такими, що призначені на посади тимчасово до завершення їх атестування.
37.          При цьому, вказаний пункт Закону № 580-VIII не передбачає процедури переатестування колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді, як під час прийняття, так і після такого прийняття під час подальшого проходження служби в поліції, а отже позивача було призначено на посаду безстроково та атестації на предмет відповідності він не підлягав.
38.          Водночас, мета та підстави атестування поліцейських визначені у статті 57 Закону № 580-VIII.
39.          Так, відповідно до частини першої статті 57 Закону № 580-VIII, атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри.
40.          Частиною другою статті 57 Закону № 580-VIII встановлено, що атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.
41.          Наведені у частині другій статті 57 Закону № 580-VIII підстави для проведення атестування є вичерпними. 
42.          Аналогічні норми щодо підстав для атестування містить також Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ від 17 листопада 2015 року № 1465 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890.
43.          При цьому метою проведення атестування із будь-яких, зазначених у частині другій статті 57 Закону № 580-VIII, підстав є вирішенням можливості в той чи інший спосіб залишення особи на службі і, як крайній захід, пропозиція щодо звільнення зі служби у зв`язку зі службовою невідповідністю, виходячи з професійних, моральних і особистих якостей.
44.          Кожна з зазначених трьох підстав для проведення атестування повинна бути пов`язана з певними передумовами, зокрема, атестування яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність повинне бути зумовлене існуванням реальних підстав до звільнення, як то неналежне виконання службових обов`язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.
45.          До того ж та обставина, що при прийнятті позивача на службу в поліцію для нього не проводився конкурс на зайняття посади в поліції, не породжує для відповідача право проводити відповідний конкурс в подальшому, тобто для вже призначеного на посаду працівника.
46.          Аналогічна правова позиція щодо підстав проведення атестування поліцейських, в тому числі в контексті пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію», викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №808/928/16, від 14 листопада 2019 року у справі №814/695/16, від 23 жовтня 2019 року у справі № П/811/1471/16, від 28 листопада 2019 року (К/9901/29699/18), від 05 грудня 2019 року (К/9901/23453/18), від 17 лютого 2020 року (К/9901/48268/18), від 04 березня 2020 року (К/9901/15771/18), від 07 травня 2020 року (К/9901/7821/18).
47.          Отже, положення частини 2 статті 57 Закону необхідно розуміти таким чином, що закріплений у ньому перелік підстав атестування поліцейських є вичерпним. Положення частини четвертої статті 57 Закону про те, що рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами, у взаємозв`язку із положенням частини другої статті 57 Закону необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування має бути зазначено: ім`я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.
48.          Втім, судами попередніх інстанцій встановлено, що зі змісту наказу т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 12 лютого 2016 року № 170 «Про організацію проведення атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Чернігівській області» вбачається, що цей наказ не містить посилань на підстави для атестування поліцейських, передбачені частиною другою статті 57 Закону № 580-VIII.
49.          Водночас, підставами проведення атестування ОСОБА_1 не було призначення його на вищу посаду чи переміщення на нижчу, або ж обставини, які б свідчили про невідповідність позивача займаній посаді, зокрема, в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби, тощо.
50.          Іншого наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, який би передбачав, що позивач підлягає атестуванню із зазначенням підстав, передбачених частиною другою статті 57 Закону № 580-VIII, який слугував підставою для проведення атестування щодо позивача, відповідачами не надано.
51.          При цьому, Верховний Суд вважає правильним критичне сприйняття судами попередніх інстанцій твердження відповідачів про те, що проведення атестації було зумовлене бажанням позивача просування по службовій кар`єрі та призначення на вищу посаду, оскільки жодного доказу на підтвердження зазначеного відповідачем суду не надано. Натомість, одне лише припущення Управління про можливе таке волевиявлення в майбутньому з посиланням на існування істотної кількості вакантних посад, не може бути визнане належним доказом у справі.
52.          Крім цього, Верховний Суд наголошує, що поняття «службова невідповідність» і звільнення за цією підставою є більш широким і таким, що охоплюється поняттям «звільнення у порядку дисциплінарного стягнення».
53.          Водночас, суди встановили, що питання про притягнення позивача до відповідальності в межах дисциплінарної процедури відповідачем не вирішувалось.
54.          За вказаних обставин, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивача було протиправно та безпідставно включено до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.
55.          Щодо правової оцінки рішення Атестаційної комісії, оформленого протоколом від 15 серпня 2016 року № 15.00025039.0052333, про невідповідність позивача займаній посаді, Верховний Суд зазначає таке.
56.          Порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України (далі органи поліції) з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар`єри, визначений Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 17 листопада 2015 року № 1465 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890 (далі - Інструкція № 1465).
57.          Пунктом 2 розділу І Інструкції № 1465 встановлено, що керівники всіх рівнів зобов`язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об`єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.
58.          У свою чергу, розділом ІV Інструкції № 1465 визначений порядок організації, підготовки, проведення атестування.
59.          Згідно з пунктом 11 розділу IV Інструкції № 1465, атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.
60.          Відповідно до пункту 3 розділу IV Інструкції № 1465, атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.
61.          За змістом пунктів 7-9 розділу ІV Інструкції № 1465, керівники, які складають атестаційний лист, зобов`язані: 1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; 2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; 3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; 4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.
62.          В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов`язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров`я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.
63.          Прямі керівники зобов`язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з`ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
64.          Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.
65.          Відповідно до пункту 10 розділу ІV Інструкції № 1465, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.
66.          За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов`язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.
67.          Згідно з пунктом 11 розділу ІV Інструкції № 1465, атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.
68.          Пунктом 12 Розділу ІV Інструкції № 1465 встановлено, що за рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.
69.          Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.
70.          Атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність (пункт 15 розділу ІV Інструкції № 1465).
71.          Відповідно до пункту 16 Розділу ІV Інструкції № 1465, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов`язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).
72.          З аналізу вищевикладеного вбачається, що, виходячи зі змісту та мети атестування, Атестаційна комісія під час співбесіди повинна розглянути атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського; оцінити ділові, професійні, особисті якості поліцейського відповідно до обов`язків, що на нього покладені (покладаються), його освітній та кваліфікаційний рівень, а також з`ясувати відповідність особи поліцейського критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції № 1465.
73.          Суди встановили, що, розглянувши вищевказані матеріали, Атестаційна комісія прийняла рішення, що ОСОБА_1 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.
74.          Натомість, з атестаційного листа та інших матеріалів, які були предметом дослідження атестаційної комісії, встановлено, що позивач характеризується позитивно.
75.          Так, відповідно до атестаційного листа, складеного начальником Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_4 , за час служби в органах внутрішніх справ та поліції на займаній посаді ОСОБА_1 зарекомендував себе як той, що фактично освоює, вивчає та може правильно використовувати в практичній діяльності нормативні акти, що регламентують діяльність органів внутрішніх справ та зокрема служби. В стройовому відношенні підтягнутий, добре володіє табельною зброєю, фізично здоровий, зовнішній вид охайний. По характеру спокійний, критику сприймає стримано. При спілкуванні з громадянами та колегами ввічливий та тактовний. Діючих дисциплінарних стягнень не має.
76.          У свою чергу, атестаційної комісії про відповідність чи не відповідність поліцейського займаній посаді приймається за результатами розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, у тому числі: результати тестування за професійним тестом та тестом на загальні здібності та навички; атестаційний лист; матеріали співбесіди; документи, що надійшли на запити атестаційної комісії, результати тестування на поліграфі та матеріали особової справи поліцейського, з яких можна встановити повноту виконання функціональних обов`язків, показники службової діяльності, наявність заохочень та дисциплінарних стягнень.
77.          Разом з тим, суди встановили, що зміст протоколу від 15 серпня 2016 року №15.00025039.0052333 не доводить, що атестаційною комісією рішення про службову невідповідність ОСОБА_1 приймалось на підставі повного та всебічного розгляду та дослідження всіх матеріалів, що були надані, і що за результатами розгляду цих матеріалів були встановлені обставини, що свідчать про невідповідність особи позивача критеріям, визначеним пунктом 16 Розділу ІV Інструкції № 1465.
78.          Так, зокрема, в матеріалах справи відсутні докази, які б спростували наведені у атестаційному листі факти про його достатню кваліфікацію і професійні навики.
79.          При цьому, Верховний Суд вважає правильними висновки судів попередніх інстанцій про необґрунтованість посилання Атестаційної комісії у протоколі від 15 серпня 2016 року № 15.00025039.0052333 на незадовільні результати тестування позивача, як на обставину, що свідчить про службову невідповідність ОСОБА_1 , з огляду на таке.
80.          Як встановлено судами з розділу ІІІ атестаційного листа позивача «Результати тестування», за тестування загальних навичок останній набрав 28 балів із 60 та 23 бали із 60 - знання законодавства.
81.          Однак, згідно з положеннями Інструкції № 1465, результати тестування обов`язково враховуються Атестаційною комісією, однак вони не мають вирішального значення та мають оцінюватись разом з іншими матеріалами, що були подані до атестування.
82.          Під час розгляду справи відповідачами не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що вказана кількість балів свідчить про професійну невідповідність позивача та наявність недоліків в його роботі.
83.          У свою чергу, оскільки негативне рішення Атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали вплив на його прийняття.
84.          Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01.07.2003, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
85.          В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
86.          У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
87.          Проте, на підставі матеріалів справи, всебічно та повно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій встановлено відсутність обґрунтувань в спірному рішенні комісії щодо того, яким саме критеріям не відповідав позивач, що в сукупності призвело до прийняття рішення про службову невідповідність та, як наслідок, звільнення позивача з публічної служби.
88.          За наведених обставин та з урахуванням того, що рішення Атестаційної комісії, оформлене протоколом ОП № 15.00025039.0052333 від 15 серпня 2016 року, щодо невідповідності позивача займаній посаді та звільнення його зі служби в поліції через службову невідповідність та рішення Апеляційної комісії, оформлене протоколом ОП № 15.00034085.0052333 від 05 вересня 2016 року, не ґрунтуються на вимогах Закону № 580-VIII та Інструкції № 1465, прийняті атестаційними комісіями без урахування усіх обставин, що мали значення для їх прийняття, а тому суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для визнання їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню судом.
89.          Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 10 жовтня 2016 року № 197 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби у поліції, згідно із пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», через службову невідповідність, Верховний Суд зазначає таке.
90.          Звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність на підставі пункту 5 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII можливе  лише в крайньому випадку та за умови дотримання порядку накладення дисциплінарного стягнення.
91.          Відповідачами не доведено неможливості залишення позивача на службі в поліції, необхідності застосування крайнього ступеню дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення; не надано доказів, які б вказували на невідповідність позивача займаній посаді, зокрема: документи, що характеризують позивача з негативної сторони або вказують на низький професійний рівень, а також документів, що свідчать про здійснення стосовно позивача дисциплінарної процедури.
92.          Пунктом 24 Розділу ІV Інструкції № 1465 встановлено, що за результатами атестування висновки, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції.
93.          Відповідно до пункту 28 Розділу ІV Інструкції № 1465, керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобов`язані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.
94.          Отже, атестаційний лист, у якому міститься висновок атестаційної комісії про невідповідність особи поліцейського займаній посаді, підлягає обов`язковому виконанню шляхом видання наказу про звільнення з підстав, визначених пунктом 5 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII (через службову невідповідність).
95.          Таким чином, враховуючи те, що підставою прийняття оскаржуваного наказу є рішення Атестаційної комісії, оформлене протоколом ОП № 15.00025039.0052333 від 15 серпня 2016 року, та Апеляційної комісії, оформлене протоколом ОП № 15.00034085.0052333 від 05 вересня 2016 року, які, як встановлено вище, прийняті протиправно, суди дійшли правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення вимог позивача в частині визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 10 жовтня 2016 року № 197 о/с у частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за пунктом 5 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».
96.          Надаючи оцінку аргументам скаржника про те, що суди першої та  апеляційної інстанцій, визнаючи протиправним і скасовуючи рішення Атестаційної та Апеляційної комісій, не взяли до уваги обставини пропуску позивачем строку звернення до суду, Верховний Суд зазначає таке.
97.          Положенням частини третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом) передбачено місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження і звільнення.
98.          Частина четверта цієї ж статті визначає, що якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб?єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб?єкта владних повноважень.
99.          Дійсно, з результатами атестування позивач ознайомився 16 серпня 2016 року, а до суду звернувся 10 листопада 2016 року (відомості поштового конверту). 
100.          Водночас, позивач скористався правом оскарження висновку Атестаційної комісії в порядку, передбаченому Інструкцією №1465. Скарга позивача рішенням Апеляційної комісії від 15 вересня 2016 року визнана такою, що не підлягає розгляду.
101.          Отже, негативні наслідки для позивача настали саме 14 вересня 2016 року, з моменту відхилення скарги, право подачі якої передбачено Інструкцією №1465.
102.          Відповідно, саме з цього часу має обчислюватися строк звернення до суду позивача за вказаними позовними вимогами.
103.          Втім відповідачами не надано суду, а судом не встановлено наявність доказів про час, коли позивачу стало відомо про вказане рішення Апеляційної комісії, а також чи повідомлявся позивач взагалі про це рішення.
104.          Виходячи з приписів частини другої та третьої статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України, початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов?язується з одного боку, з об?єктивним моментом, тобто, порушенням суб?єктивного права, а з іншого - із суб?єктивним моментом, коли особа, яка звертається до суду, дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
105.           Тобто, визначальним для можливості отримання судового захисту суб?єктивного права є з?ясування моменту початку перебігу строку звернення до суду.
106.          Оскільки докази про час повідомлення позивача про прийняте Апеляційною комісією рішення відсутні в матеріалах справи, відповідачами суду не надані та судом не встановлені, спірний наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області № 197 о/с, який є завершальною стадією атестування позивача, прийнято 10 жовтня 2016 року, а із заявленими позовними вимогами позивач звернувся до суду 10 листопада 2016 року, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що звернення позивача до суду відбулося з дотриманням строків, встановлених положеннями статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.
107.          Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі №814/2818/16 і від 25 квітня 2018 року у справі № 823/934/16.
108.          Відповідно до частини першої статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
109.          За таких обставин, враховуючи те, що судами встановлено протиправність звільнення позивача із служби в поліції, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині поновлення його на тій посаді та у тому органі, в якому він був протиправно звільнений, а саме: на посаді інспектора Борзнянського відділення поліції Бахмацького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області з 11 жовтня 2016 року.
110.          Щодо вимоги позивача про стягнення з Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин приписи частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України та прийняли рішення про виплату позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, яким у період вимушеного прогулу позивача регулювалось це питання.
111.          За цих обставин Верховний Суд вважає, що суди правильно вказали на наявність належних та достатніх доказів на підтвердження протиправності спірних рішень та наказу відповідачів, у зв?язку з чим вони підлягають скасуванню, а вимоги позивача підлягають задоволенню.
112.          Викладені в касаційній скарзі доводи щодо помилковості висновків судів першої та апеляційної інстанцій не підтвердилися під час розгляду касаційної скарги, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій та не приймаються Судом як належні, оскільки зводяться до переоцінки встановлених обставин справи.
113.          Всі обставини спірних правовідносин в повній мірі перевірені та проаналізовані судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваних судових рішень, їм надана належна правова оцінка. Водночас, аргументи, які б доводили порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не наведені.
114.          Колегія суддів наголошує, що до повноважень Верховного Суду не входить дослідження доказів, встановлення фактичних обставин справи або їх переоцінка, оскільки за правилами Кодексу адміністративного судочинства України об?єктом перегляду касаційним судом є виключно питання застосування права.
115.          За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що рішення судів першої та  апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, у судових рішеннях повно і всебічно з?ясовані обставини в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
116.          Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.
117.          За змістом частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
118.          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VIІ. Судові витрати
119.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.          Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року залишити без задоволення.
2.          Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2017 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           О. А. Губська

Судді                                                                                        А.В. Жук

                                                                                                          А.Г. Загороднюк