Постанова
Іменем України
 
10 червня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 565/1642/15-ц
провадження № 61-41553св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Кузнєцова В. О.,
суддів: Жданової В. С., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,                     Тітова М. Ю.,                                
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 липня 2018 року у складі судді Зейкана І. Ю. та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк») про стягнення пені. 
Позов обґрунтований тим, що 18 березня 2015 року між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Сбербанк Росії» укладено договір № 9143175 мультивалютного рахунку. Письмову копію тарифів отримала у Львівському відділенні № 4, з умовами банківського обслуговування ознайомилася у відділенні банку та на сайті банку. Позивач неодноразово зверталася до                   ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» із запитами про надходження коштів на рахунок ОСОБА_1 , проте лише 07 липня 2015 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на письмовий запит зарахував кошти у розмірі 502 603,69 грн на її поточний рахунок. На запит суду в іншій справі банк надав інформацію про надходження коштів на рахунок позивача 29 травня 2015 року у розмірі 23 269,01 доларів США. Отже, прострочення зарахування коштів з 30 травня       2015 року до 06 липня 2015 року становить 38 днів. 
Таким чином, просила стягнути пеню за прострочення виконання зобов`язань банком у розмірі 572 968,21 грн.
Короткий зміст судових рішень 
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 липня                    2018 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року, повернуто ОСОБА_1 позовну заяву, яка надійшла до суду 20 червня 2018 року у справі № 565/1642/15-ц.
Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що ОСОБА_1 повторно звернулась з позовною заявою до суду і вказала конкретний номер справи, у якій вона має намір ініціювати її розгляд, а це є порушенням порядку визначення судді для розгляду її справи. Тому позовна заява ОСОБА_1 , подана нею до суду 20 червня 2018 року не була розподілена між суддями автоматизованою системою документообігу, а шляхом приєднання до матеріалів іншої справи передана судді, який раніше приймав рішення у цій справі. 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанції скасувати справу передати до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі. 
Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення постановлені з порушенням норм процесуального права, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. 
Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 травня 2020 року справу № 565/1642/15-ц призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що 08 грудня 2015 року до Кузнецовського міського суду Рівненської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 з позовними вимогами до ПАТ «Сбербанк» про стягнення пені у сумі 572 968,21 грн. 
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня                  2015 року позов залишено без руху та надано строк на усунення недоліків позовної заяви шляхом сплати судового збору. 
16 грудня 2015 року ОСОБА_1 надіслала до суду заяву про те, що не буде виконувати ухвалу суду, оскільки вона є протиправною.
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня                 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто у зв?язку з тим, що позивачем не були усунуті недоліки позовної заяви. 
04 січня 2016 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 21 грудня 2015 року. 
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 15 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для сплати судового збору за її подання.
01 лютого 2016 року ОСОБА_1 надіслала до суду заяву, у якій зазначила, що ухвала суду є завідомо неправосудною, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору як споживач. Тому виконувати ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху виконувати не буде.
Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 02 лютого 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу у зв`язку із невиконанням ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху.
29 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Кузнецовського міського суду Рівненської області із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвал Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2015 року та від 21 грудня 2015 року. В обгрунтування заяви зазначала, що у постанові Великої палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі                                     № 761/24881/16-ц висловлена правова позиція про те, що порушені права можуть захищатися як у суді першої інстанції, так і на наступних стадіях цивільного процесу. Отже позивач звільнена від сплати судового збору на підставі статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 05 червня                 2018 року відкрито провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвал Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10 грудня 2015 року та від 21 грудня 2015 року.
Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області 13 червня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвал Кузнецовського міського суду від 10 грудня 2015 року та від 21 грудня 2015 року у цій справі у зв`язку з безпідставністю. 
20 червня 2018 року ОСОБА_1 повторно подала до суду Кузнецовського міського суду Рівненської області позовну заяву до ПАТ «Сбербанк» про стягнення пені в сумі 572 968,21 грн. З указаної заяви вбачається, що вона датована 20 червня 2018 року, а у вступній частині позовної заяви зазначено: «позовна заява від 08 грудня 2015 року про стягнення пені в справі                                    № 565/1642/15-ц».
УхвалоюКузнецовського міського суду Рівненської областівід 03 липня                    2018 року повернуто ОСОБА_1 позовну заяву, подану до суду 20 червня               2018 року за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Сбербанк»про стягнення пені.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо незаконності оскаржуваних судових рішень є обґрунтованими.
Позовна заява ОСОБА_1 , подана нею до суду 20 червня 2018 року, не була розподілена судом першої інстанції між суддями за допомогою автоматизованої системи документообігу, а приєднана до матеріалів справи № 565/1642/15-ц за позовною заявою ОСОБА_1 , поданою нею у 2015 році, та передана судді, який розглядав зазначену справу. 
Зазначені дії суду першої інстанції суперечать нормам процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 подана нею у 2015 році ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області                                  від 21 грудня 2015 року повернута позивачу у зв`язку з несплатою судового збору. 
Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
20 червня 2018 року ОСОБА_1 повторно подала до суду Кузнецовського міського суду Рівненської області позовну заяву до ПАТ «Сбербанк» про стягнення пені в сумі 572 968,21 грн. 
Відповідно до пункту 1 частини третьої розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України 26 листопада 2010 року № 30 (у редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 із позовом 20 червня 2018 року), визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи або матеріалів кримінального провадження здійснюється модулем автоматизованого розподілу шляхом первісного розподілу справи.
Указані вимоги щодо автоматичного розподілу позовної заяви не були виконані судом першої інстанції. Натомість суд першої інстанції приєднав позовну заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2018 року до матеріалів справи                                          № 565/1642/15-ц та передав судді, який раніше приймав рішення у цій справі.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 від 20 червня 2018 року ухвалою               від03 липня 2018 року, суд першої інстанції не взяв до уваги, що це є нова позовна заява.
Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Отже, у разі виявлення недоліків позовної заяви, суддя залишає таку заяву без руху, а не повертає її.
Підстави повернення позовної заяви, викладені у статті 185 ЦПК України.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Крім цього, заява повертається у випадках, коли: 1) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;                            2) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу);                                          3) до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви; 4) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи; 5) подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України; 6) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;                                 7) до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
Аналіз вказаної норми процесуального права дає підстави для висновку, що станом на 20 червня 2018 року процесуальним законом не була передбачена можливість повернення позовної заяви внаслідок зазначення у ній номера справи за попередньою позовною заявою, оскільки перелік підстав для повернення позов у визначений у статті 185 ЦПК України.
Таким чином, повернення позовної заяви із визначених судом першої інстанції підстав суперечить нормам ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення питання про повернення позову.
Апеляційний суд на вказані порушення норм процесуального права уваги не звернув та залишив без змін ухвалу суду першої інстанції.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод                        (далі -  Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції -  на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення                                    від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (пункт 25 рішення у справі «Кутій проти Хорватії»).

Крім того, ЄСПЛ у пункті 35 рішення від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії», пункті 32 рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» зазначив, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом вказала дату своєї позовної заяви (20 червня 2018 року) та зазначала, що звільнена від сплати судового збору (посилаючись на те, що відпали підстави для повернення її позовної заяви). Зазначення у позовній заяві ОСОБА_1 , поданої до суду 20 червня 2018 року, дати та номера попередньої справи не є підставою для повернення її позовної заяви, оскільки повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Вказане не є перешкодою для реєстрації позовної заяви та визначення судді-доповідача у встановленому законом порядку.
Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували наведеного, а тому оскаржувані судові рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. 
Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
У зв`язку з допущеними судами попередніх інстанцій порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про повернення позовної заяви, оскаржувані судові рішення необхідно скасувати і направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий судовий розгляд та не ухвалює нове рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 141, 400, 406, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 12 вересня 2018 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. О. Кузнєцов
 
Судді:                                                                                                 В. С. Жданова
 
                                                                                                            В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                            С. О. Карпенко
 
                                                                                                            М. Ю. Тітов