Дата документу 11.03.2020 Справа № 335/9632/17

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/9632/17	Головуючий у 1-й інстанції Соболєва І.П.	
Пр. № 22-ц/807/40/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С. 
суддів                                        Подліянової Г.С., Кочеткової І.В.
за участі секретаря                                Путій Д.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хартрон-Віоліс» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Хартрон-Віоліс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 1-2), який в подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 34-36) та в якому просила поновити її на роботі на посаді менеджера з продажу путівок на відпочинок ТОВ «Хартрон-Віоліс», а також стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 36450,00 грн., заборгованість за оплачуваною відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами у розмірі 12397,14 грн. та призначити компенсацію за спричинену позивачу моральну шкоду у розмірі 15000 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що з 16.06.2011 позивач працювала у ТОВ «Хартрон-Віоліс» на посаді менеджера з продажу путівок на відпочинок. У липні 2012 року позивач пішла у оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами, а далі пішла у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Після закінчення терміну відпустки, наданої для догляду за дитиною, позивач повернулася на місце роботи та продовжила працю. З жовтня 2016 року позивачу припинили виплачувати заробітну плату, у зв`язку з не вдалим туристичним сезоном у 2016 році, тому у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за заробітною платою. 28.04.2017 року позивач вдруге пішла у оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами, а надалі у відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до відповідача про виплату заборгованості за заробітною платою та виплатами за оплачуваною відпусткою, яка надається у зв`язку з вагітністю та пологами, проте співробітник відповідача у ході телефонної розмови з позивачкою повідомили, що вона була звільнена з ТОВ «Хартрон-Віоліс» та ніякої заборгованості за заробітною платою у відповідача перед позивачем немає. Звільнення позивач вважає незаконним у зв`язку з тим, що за весь час роботи з 2011 року до неї, як до працівника, не було претензій, вона справлявся зі своїми обов`язками.
Ухвалою суду першої інстанції від 18 серпня 2017 року (т.с. 1 а.с. 8) було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.
Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2017 року (т.с. 1 а.с. 57-58) позов ОСОБА_1 у цій справі було задоволено частково.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26 лютого 2018 (т.с. 1 .а.с. 93) вищезазначене заочне рішення суду першої інстанції скасовано в порядку задоволення заяви відповідача про його перегляд (т.с. 1 а.с. 69-71), справу призначено до розгляду.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року (т.с. 1 а.с. 132-133) позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Хартрон-Віоліс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 36450,00 грн.
Стягнуто з ТОВ «Хартрон-Віоліс» на користь ОСОБА_1 заборгованість за оплачуваною відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами у розмірі 12397,14 грн.
Стягнуто з ТОВ «Хартрон-Віоліс» на користь ОСОБА_1 компенсацію за спричинену позивачу моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ТОВ «Хартрон-Віоліс» у своїй апеляційні скарзі (т.с. 1 а.с. 140-144) просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1  та ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Кочеткову І.В. та Маловічко С.В. (а.с.126).
В автоматизованому порядку суддею Кухарем С.В. у цій справі замінено суддю Кочеткову І.В. у зв`язку із тривалою відпусткою останньої (т.с. 1 а.с. 163-164).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (т.с. 1 а.с. 165).
Ухвалою апеляційного суду (т.с. 1 а.с. 167) дану справу призначено до апеляційного розгляду, з урахуванням навантаженості судді – доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів), а також відпустки судді – доповідача (т.с. 1 а.с. 171).
В автоматизованому порядку суддями Подліяновою Г.С. та Кочетковою І.В. у цій справі замінені судді Кухар С.В. та Маловічко С.В. у зв`язку із тривалими відпусткою та хворобою останніх (т.с. 1 а.с. 179-180).
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
Розгляд цієї справи, призначений апеляційним судом на 25 вересня 2019 року (т.с. 1 а.с. 189), не відбувся та був відкладений за відсутності представника відповідача ТОВ «Хартрон-Віоліс» в порядку задоволення клопотання позивача ОСОБА_2 та її представника – адвоката Піскарьова А.О. (т.с. 1 а.с. 185-186, 188). 
У судовому засіданні 06 листопада 2019 року (т.с. 1 а.с. 197) апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті за відсутності позивача ОСОБА_3 та її представника за присутністю представника відповідача ТОВ «Хартрон-Віоліс» - адвоката Чмут С.В. (т.с. 1 а.с. 196): заслухано доповідь судді – доповідача, пояснення представника відповідача, у розгляді справи оголошено перерву в порядку задоволення клопотання представника відповідача, з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів, а також відпустки судді – доповідача (т.с. 1 а.с. 202).
У судовому засіданні 22 січня 2020 року апеляційним судом продовжено розгляд справи по суті: заслухано пояснення позивача ОСОБА_1 та її представника, 
- долучено за клопотанням сторони позивача та посвідчено апеляційними судом після огляду у судовому засіданні оригіналу дублікату листка непрацездатності копію останнього відносно позивача строком 126 днів у зв`язку із вагітністю та пологами з 28.04.2017 року по 31.08.2017 року включно, з 01.09.2017 року стати до роботи (т.с. 1 а.с. 205), 
- долучено за клопотанням сторони відповідача звіти відповідача про суми нарахованої заробітної плати (форма № Д4) за період з лютого 2013 року по грудень 2019 року (всього 83 штуки), податкові розрахунки сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за період 1 кварталу 2013 року по 4 квартал 2019 року (всього 28 штук); табелі обліку використання робочого часу (типова форма № П-4) за період з січня 2013 року по грудень 2019 року (всього 84 штуки), які на думку відповідача, підтверджують той факт, що у період з січня 2013 року і до цього часу заробітна плата позивачці ОСОБА_2 відповідачем не нараховувалась, а також те, що у зв`язку із неявкою ОСОБА_4 на роботу до відповідача робочі години за нею у зазначений період не обліковувалися (не табелювалися), при тому, що у табелях обліку робочого часу ОСОБА_1 вказана,
у розгляді цієї справи оголошено перерву у зв`язку із необхідністю апеляційним судом дослідити надані сторонами докази у даному судовому засіданні, кількість яких є значною (т.с. 1 а.с. 205-251, т.с. 2 а.с. 1-250, т.с. 3 а.с. 1-222, т.с. 4 а.с. 1-241), а також часу для надання позивачем відповідачу оригіналу дублікату вищезазначеного листка непрацездатності у позасудовому порядку, яким сторона позивача вважала за доцільне скористатись.
06 березня 2020 року відповідач надав апеляційному суду через канцелярію письмові пояснення (т.с. 4 а.с. 248), за змістом яких 12.02.2020 року відповідачем поштою було отримано вищезазначений оригінал дублікату листка непрацездатності ОСОБА_1 ; ще 23.07.2019 року відповідачем на підставі виконавчого листа від 03.05.2019 року, виданого у цій справі, було перераховано на рахунок Бердянського ВДВС ГТУУЮ у Запорізькій області 60078,71 грн., з яких 12397,14 грн. складали кошти за оплачуваною відпусткою позивача у зв`язку з вагітністю, до яких відповідачем додано копію платіжного доручення на суму 60038,71 грн. від 23.07.2019 року(т.с. 4 а.с. 249). 
Стороною позивача апеляційному суду через канцелярію надано докази відправки вищезазначеного оригіналу дублікату листка непрацездатності поштою відповідачу та клопотання представника позивача про виклик та допит свідка ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 .
Учасниками цієї справи відводів суддям апеляційного суду у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року, постановленою протокольно, без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні клопотання представника позивача про виклик та допит свідка ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 у цій справі відмовлено.
Заслухавши у судовому засіданні 11 березня 2010 року доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення всіх учасників цієї справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ТОВ «Хартрон-Віоліс» у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови у задоволенні її позовних вимог, погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.
Відповідач ТОВ «Хартрон-Віоліс» оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише в частині задоволення позовних вимог позивача.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ТОВ «Хартрон-Віоліс» і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині задоволення позовних вимог позивача.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц). 
В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1), скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення… (п.2).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково та стягуючи з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу (фактично має місце описка, це заборгованість по заробітній платі) у розмірі 36450,00 грн., заборгованість за оплачуваною відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами у розмірі 12397,14 грн., компенсацію за спричинену позивачу моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., керувався ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76–80, 89, 141, 259, 265, 273 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача в частині їх задоволення.
Оскільки, судом першої інстанції було встановлено, що 16.06.2011 ОСОБА_6 була прийнята на роботу до ТОВ «Хартрон-Віоліс» на посаду менеджера з продажу путівок на відпочинок.
У 2012 році позивач пішла у оплачувану відпустку у зв`язку з вагітністю та пологами, а після досягнення дитиною трирічного віку вийшла на роботу у жовтні 2015 року та приступила до роботи.
Судом встановлено, що з жовтня 2016 р. ОСОБА_6 відповідач не виплачував заробітну плату та не виплатив належні їй виплати, передбачені ч. 1 ст. 179 Кодексу законів про працю України.
Суд першої інстанції вважав неспроможними доводи представника відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, з приводу того, що позивач не приступала до роботи після закінчення терміну відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.
Ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Зазначене передбачене також ст. 24 Закону України «Про оплату праці».
Ст. 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав`язку між порушенням та моральною шкодою.
З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вважав правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, тому виходячи з характеру правопорушення та глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, позов в цій частині підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з ТОВ «Хартрон-Віоліс» в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн.
Розглянувши цивільну справу у рамках заявлених вимог, на підставі наявних у справі доказів, оцінивши докази у їхній сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки в судовому засіданні було доведено факт заборгованості відповідача перед позивачем за невиплату заробітної плати, виплат передбачених ч. 1 ст. 179 КЗпП, і як наслідок вчинених відповідачем дій нанесення моральної шкоди позивачці.
Проте із такими висновками суду першої інстанції в частині рішення, яка є предметом апеляційного оскарження, погодитись можна лише частково з таких підстав.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відповідає лише частково.
І хоча судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 у цій справі має право на стягнення з відповідача ТОВ «Хартрон-Віоліс» заборгованості за оплачуваною відпусткою у зв`язку з вагітністю та пологами за період з 28.04.2017 року по 31.08.2017 року включно у розмірі 12397,14 грн. (свідоцтво про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія т.с. 1 а.с. 6), листок непрацездатності, копія т.с. 1 а.с. 5, дублікат листка непрацездатності, посвідчена апеляційним судом копія т.с. 1 а.с. 205 – надана позивачем вперше апеляційному суду та яка може бути прийнята апеляційним судом до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного розгляду рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги відповідача ТОВ Хартрон-Віоліс»).
Оскільки, ОСОБА_1 не була звільнена відповідачем у цей період та дійсно була відсутня на роботі з поважних причин - 126 днів з 28.04.2017 року по 31.08.2017 року включно у зв`язку із вагітністю та пологами, листок непрацездатності остання начеб - то надавала відповідачу, але він був втрачений, відповідачем не отриманий (належні, допустимі протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), але дублікат якого відповідач фактично отримав, оплатив лише після ухвалення 27.02.2019 року рішення судом першої інстанції у цій справі (письмові пояснення відповідача із копією платіжного доручення від 23.07.2019 року т.с. 4 а.с. 248-249), тому останнє не може бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій частині за результатами розгляду апеляційної скарги відповідача.
Разом із тим, на припущеннях ґрунтуються висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (фактично має місце описка суду першої інстанції в рішенні, яка визнається сторонами у цій справі, це заборгованість по заробітній платі) за період з жовтня 2016 року по жовтень 2017 року у розмірі 36450,00 грн., виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 1450,00 грн. у 2016 році, та 3200,00 грн. у 2017 році, а також моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.
Оскільки, за змістом ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ст. 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Позивач ОСОБА_1 та її представник у цій справі належними, допустимими доказами не довели суду, що ОСОБА_1 у вищезазначений період з жовтня 2016 року по жовтень 2017 року взагалі виконувала будь-яку роботу у відповідача ТОВ «Хартрон-Віоліс», та, що вона взагалі була присутня на робочому місці у відповідача ТОВ «Хартрон-Віоліс», та, що, відповідно, остання має право на отримання від відповідача будь-якої заробітної плати за вказаний період, та у тому числі у розмірі 36450,00 грн.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11 березня 2020 року, постановленою протокольно, без виходу до нарадчої кімнати, у задоволенні клопотання представника позивача про виклик та допит свідка ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 у цій справі відмовлено.
Оскільки, остання не була працівником відповідача у спірний період (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні, представник відповідача у судовому засіданні факт роботи свідка на підприємстві у вказаний період не визнав). Крім того, сторона позивача у суді першої інстанції клопотання про виклик та допит цього свідка заявляла, проте, у подальшому не підтримала, і воно не було предметом розгляду суду першої інстанції у цій справі, а відповідно, не може бути предметом перегляду в апеляційному суду в силу вимог ст. 367 ЦПК України.
Факт відсутності ОСОБА_1 на роботі у вказаний період, та, відповідно, відсутність правових підстав для нарахування відповідачем ТОВ «Хартрон-Віоліс» заробітної плати позивачу ОСОБА_1 підтверджується зі сторони відповідача належними, допустимими доказами: 
- табелями обліку використання робочого часу (типова форма № П-4) за період з січня 2013 року по грудень 2019 року (всього 84 штуки), 
- звітами відповідача про суми нарахованої заробітної плати (форма № Д4) за період з лютого 2013 року по грудень 2019 року (всього 83 штуки),
- податковими розрахунками сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) за період 1 кварталу 2013 року по 4 квартал 2019 року (всього 28 штук),
які підтверджують той факт, що у період з січня 2013 року і до цього часу заробітна плата позивачці ОСОБА_2 відповідачем не нараховувалась, а також те, що у зв`язку із неявкою ОСОБА_4 на роботу до відповідача робочі години за нею у зазначений період не обліковувалися (не табелювалися), при тому, що у табелях обліку робочого часу ОСОБА_1 вказана,
які вперше були надані відповідачем у цій справі апеляційному суду та які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги в частині спірного періоду, у цій справі, як докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного розгляду рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги відповідача ТОВ Хартрон-Віоліс»).
При вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи, враховуючи поведінку позивача, яка була відсутня на роботі у відповідача, роботу не виконувала, листок непрацездатності у зв`язку з вагітністю та пологами надала відповідачу несвоєчасно (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні), безпідставними є висновки суду першої у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного перегляду, про те, що відповідачем ТОВ «Хартрон - Віоліс» взагалі завдано будь-якої моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 . 
За таких обставин, доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Хартрон - Віоліс» лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.
Отже, апеляційну скаргу ТОВ «Хартрон - Віоліс» слід задовольнити частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині ТОВ «Хартрон - Віоліс» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу (фактично заборгованості по заробітній платі) у розмірі 36450,00 грн., моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. слід скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог  ОСОБА_1  у цій справі слід відмовити; в іншій частині, яка є предметом апеляційного оскарження, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хартрон - Віоліс» задовольнити частково.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2019 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в частині Товариства з обмеженою відповідальністю «Хартрон - Віоліс» на користь ОСОБА_1  середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 36450,00 грн., моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. скасувати.
Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі відмовити.
В іншій частині, яка є предметом апеляційного оскарження, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 24.03.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Подліянова Г.С.	Кочеткова І.В.