УХВАЛА

06 травня 2020 року 
м. Київ

Справа №  903/382/18 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульського Г.М. - головуючого, Кушніра І.В., Краснова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"
на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 
за позовом Національного банку України  
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:
Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк",
про звернення стягнення на предмет іпотеки,
ВСТАНОВИВ:
02.04.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Приватофис" звернулось із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 у справі №903/382/18 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙЛОН" (вх. №2814/19 від 16.11.2019) на ухвалу Господарського суду Волинської області від 08.11.2019. Крім того, скаржник у касаційній скарзі просить відстрочити сплату судового збору та зупинити провадження у справі №903/382/18 до розгляду поданої ним касаційної скарги.
08.02.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 №460-IX, яким внесено зміни до законодавчих актів України.
Пунктом 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
За змістом частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
З урахуванням викладеного, розгляд касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" щодо форми, змісту та підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону №460-ІХ від 15.01.2020.
Дослідивши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис", Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону № 460-ІХ від 15.01.2020) у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Предметом касаційного оскарження є ухвала Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 у справі №903/382/18 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙЛОН" (вх. №2814/19 від 16.11.2019), з підстав не усунення скаржником недоліків апеляційної скарги, а саме: не надання доказів сплати судового збору у розмірі 1 921,00 грн та доказів надсилання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів листом з описом вкладення іншим учасникам справи.
Згідно з пунктом 2 та 3 частини третьої статті 258 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору та докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.
Відповідно до частини другої статті 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.
Отже, у разі подання апеляційної скарги без дотримання вимог процесуального законодавства, така скарга залишається без руху, про що постановляється ухвала в якій зазначаються недоліки апеляційної скарги, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За приписами частини четвертої статті 174 Господарського процесуального кодексу України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.
Питання про повернення апеляційної скарги суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня надходження апеляційної скарги або з дня закінчення строку на усунення недоліків (частина шоста статті 260 Господарського процесуального кодексу України).
Як встановлено в оскаржуваній ухвалі Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 у справі №903/382/18, подану Товариством з обмеженою відповідальністю "ТАЙЛОН" апеляційну скаргу (за вх. №2814/19 від 16.11.2019) залишено без руху ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.11.2019, яку направлено на адресу зазначену скаржником в апеляційній скарзі та яка відповідає відомостям зареєстрованим у ЄДРПОУ: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Робоча, буд. 172, приміщення 1. Проте скаржником за вказаною ним адресою не отримано ухвалу суду від 21.11.2019 та не усунуто недоліки апеляційної скарги, що відповідно до вищенаведених імперативних приписів законодавства стало підставою для повернення поданої з недоліками апеляційної скарги.
Відхиляючи доводи касаційної скарги про не отримання ухвали суду апеляційної інстанції про залишення апеляційної скарги без руху, що, на думку скаржника, є порушенням прав учасників процесу на судовий захист, Верховний Суд зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18), провадження №11-268заі18).
Водночас, слід зауважити, що згідно практики Європейського суду з прав людини, яка викладена у рішенні від 03.04.2008 "Пономарьов проти України", сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Враховуючи те, що ухвалу суду від 22.11.2019 про залишення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙЛОН" без руху судом апеляційної інстанції було надіслано на дійсну адресу скаржника, зазначену останнім у апеляційній скарзі, то усунення недоліків за поданою апеляційною скаргою залежало виключно від безпосередньої готовності останнього брати участь у справі на всіх її етапах розгляду, а його свідомі зволікання, призвели до правомірного повернення судом апеляційної інстанції поданої скаржником з недоліками апеляційної скарги.
У зв`язку з викладеними вище обставинами, касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" необхідно визнати необґрунтованою, оскільки дотримання судом апеляційної інстанції норм права, закріплених у статтях 174 та 260 Господарського процесуального кодексу України, є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до правових позицій, сформованих Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
З урахуванням наведеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" поданої на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019 у справі №903/382/18 про повернення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАЙЛОН" (вх. №2814/19 від 16.11.2019) та відмову у відкритті касаційного провадження на підставі частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у даній справі правильне застосовування норм права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 Господарського процесуального кодексу України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №  903/382/18 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Приватофис" на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.12.2019.
2. Копію цієї ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику, а іншим учасникам справи - копію ухвали.
3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий                                                                                Г.М. Мачульський

Судді                                                                                          І.В. Кушнір

                                                                                          Є.В. Краснов