П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/917/20	
Головуючий в 1 інстанції: Фульга А. П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:  
              Головуючого:              Градовського Ю.М.
              суддів:                          Крусяна А.В., 
                                                    Яковлєва О.В.                          
          розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС" про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:
          У лютому 2020р. ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: ТОВ «ФІНФОРС», в якому просила:
          - визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. про відкриття виконавчого провадження №61249470 від 12.02.2020р.;
          - стягнути з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дороршкевич В.Л. судові витрати у розмірі 840,8грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000грн.;
          В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 12.02.2020р. приватним  виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №61249470. 
          Позивачка зазначила, що приватний виконавець Дорошкевич В.Л. порушила вимоги ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» за №1404-VIII від 2.06.2016р., оскільки прийняла до виконання виконавчий документ за відсутності доказів того, що в межах території виконавчого округу міста Києва наявне майно, що належить позивачці та не врахувала, що місцем реєстрації та проживання позивачки є м.Миколаїв. 
          Посилаючись на вказані обставини просив позов задовольнити.          
          Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020р. адміністративного позов задоволено частково.
          Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. від 12.02.2020р. про відкриття виконавчого провадження №61249470.
          Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в розмірі 840,8грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 1 000грн..
          В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на порушення норм права.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд  першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки приватний виконавець при відкритті виконавчого провадження дійсно не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна у боржника у відповідному виконавчому окрузі та не з`ясувала місце проживання позивачки, то оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження підлягає скасуванню. Що ж стосувалось вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 7  000грн., то суд першої інстанції вважав, що зазначена сума не відповідає принципу співмірності, оскільки справа є незначної складності, а також, сума витрат на правничу допомогу не є пропорційною ціні позову. У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення даної вимоги та стягнув 1  000грн. на витрати пов`язані з правничою допомогою.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює. 
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що 7.02.2020р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис за №1187 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 10 562грн. на користь ТОВ «Фінфорс».
11.02.2020р. ТОВ "Фінфорс" звернулось із заявою до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. про примусове виконання рішення, в якій вказано місце проживання боржника ( ОСОБА_1 ) - АДРЕСА_1 . 
В подальшому, 12.02.2020р. приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження за №61249470 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса за №1187 від 7.02.2020р. (а.с.13) про стягнення з боржника заборгованості у розмірі 10 562грн., а також  стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 1 056,2грн..
Перевіряючи правомірність дій та рішень приватного виконавця, з урахування підстав, за якими позивачка пов`язує їх протиправність та скасування, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ч.2  ст.19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Приписами ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Положеннями ч.2 ст.25 ЗУ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких у відповідності до  ЗУ «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
У відповідності до ч.1 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження», місцем виконання рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що виконавче провадження здійснюють органи державної виконавчої служби (державні виконавці) та у передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» випадках, приватні виконавці. Останні здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, й на підставі виконавчих написів нотаріусів. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: 1) за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи, або 2) за місцезнаходженням майна боржника. 
Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення. У такій заяві стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич В.Л. є м.Київ. 
Отже, приватний виконавець Дорошкевич В.Л.  має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах м.Києва. Це можливо у випадку, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м.Києві або ж майно боржника знаходиться у м.Києві.
Як вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_1 починаючи з 11.04.2011р. по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією її паспорта. Про реєстрацію чи проживання за адресою АДРЕСА_1 , яка зазначена в оскаржуваній постанові в якості адреси боржника  точних відомостей відповідачем чи стягувачем не зазначено. Матеріали справи не містять письмових доказів проживання   ОСОБА_1 за вказаною адресою.
Окрім того, судова колегія звертає увагу на те, що у відповідності до договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового  кредиту від 2018-07-27 за №329052-А адреса ОСОБА_1 вказана за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_2 , жодних інших адрес в тому числі АДРЕСА_1 не зазначено.
Також, будь-якого іншого майна (рухомого та/або нерухомого), яке б належало позивачці у м.Києві немає, що підтверджується інформаційною довідкою за №201528401 від 24.02.2020р. (а.с.18).
Приписами ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до п.10 ч.4 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Вказана норма свідчить, що при відкритті виконавчого провадження на виконавця покладено обов`язок перевірити чи такий виконавчий документ пред`явлено до виконання за належним місцем виконання.
Однак, вказані обставини не були перевірені та враховані приватним виконавцем Дорошкевич В.Л . під час прийняття оскаржуваної постанови, що зумовлює висновок про прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження з порушенням норм чинного законодавства.
Положеннями ч.5 ст.24 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби. Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України. Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Проте, приватний виконавець Дорошкевич В.Л., всупереч вищезазначеній нормі, при відкритті виконавчого провадження не пересвідчилася з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі та місце проживання позивачки.
Враховуючи вищевказане, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
          За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
          На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Дорошкевич Віри Леонідівни - залишити без задоволення.
          Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10 березня 2020р. - залишити без змін.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                      Ю.М. Градовський

                                                             
                       Судді:                                                                                   А.В. Крусян                                        

                                                                                                  О.В. Яковлєв