Ухвала
Іменем України
18 червня 2020 року
м. Київ
справа № 147/337/19
провадження № 51-2558 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницького області від 06 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 травня 2020 року стосовно ОСОБА_5 ,
встановив:
Немирівський районний суд Вінницької області ухвалою від 06 березня 2020 року клопотання потерпілого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження задовольнив  кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України (далі – КК України) закрив у зв`язку з відмовою потерпілого ОСОБА_6 від обвинуваченого.
Вінницький апеляційний суд ухвалою від 06 травня 2020 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 – адвоката ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 06 березня 2020 року – залишив без змін.
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , в якій він порушує питання про скасування зазначених судових рішень та призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції було допущено порушення положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 та ч. 7 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) – є нереабілітуючими підставами, а тому суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про необхідність закриття кримінального провадження, що призвело до порушення принципу презумпції невинуватості. Вважає, що ОСОБА_5 було позбавлено можливості бути виправданим у зв`язку з відсутністю  події та складу злочину. Вказує, що суд апеляційної інстанції на вказані порушення вимог закону увагу не звернув та не виправив їх.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Оцінюючи доводи касаційної скарги захисника, суд касаційної інстанції виходить з наступного. Начало формы
Конец формы
 
Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема, в тому числі щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, – умисне легке тілесне ушкодження.
Згідно з вимогами ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. 
Як убачається із судових рішень, на розгляді у Немирівському районному суді Вінницької області знаходилось кримінальне провадження за № 12017020300000264 від 05 жовтня 2017 року стосовно ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, потерпілим у вказаному кримінальному провадженні визнано  ОСОБА_6 . Таким чином, кримінальне провадження про вчинення стосовно потерпілого ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Згідно п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення під час судового провадження, з постановленням судом ухвали про закриття кримінального провадження.
06 березня 2020 року потерпілий ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про закриття кримінального провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у зв`язку із тим, що будь-яких претензій до обвинуваченого не має і відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Таким чином, коли кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення ініціюється виключно потерпілим, то і вирішення питання про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення належить саме потерпілому.
При цьому, закон не передбачає згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з зазначеної підстави, оскільки відмова потерпілого від обвинувачення тягне за собою обов`язкове закриття кримінального провадження. Виключень з цього правила чинний КПК України не містить.
Крім того, попри суспільну небезпечність кримінальних правопорушень приватного обвинувачення, як і будь-яких інших злочинів, їх визначальною ознакою є домінування приватного інтересу над публічним, яке надає вирішального значення волевиявленню потерпілого для притягнення чи не притягнення особи до кримінальної відповідальності. Головна ідея запровадження цієї особливої кримінальної процедури у правову систему України полягає в тому, що законодавець надає пріоритет свободі особистості у царині, яка віддана на розсуд індивіда і не може бути об`єктом втручання держави.
Злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення, завдають шкоди головним чином інтересам окремих осіб, здебільшого, не є тяжкими і зумовлені локальними конфліктами, їх небезпека для держави й суспільства не є значною, а порушені права потерпілих можуть бути ефективно захищені як за допомогою кримінально-правових механізмів, так і в альтернативний спосіб. Завдана цим особам шкода зазвичай не має непоправного характеру, і становище, яке вони мали до вчинення посягання, може бути поновлено, в тому числі, шляхом порозуміння, примирення, компенсації й іншим чином без застосування встановлених державою заходів примусу.
У цих випадках, які є винятками із засади публічності, законодавець надає потерпілому можливість вибору одного з альтернативних варіантів поведінки у відповідь на вчинення щодо нього кримінального правопорушення: ініціювати перед компетентними органами притягнення винного до кримінальної відповідальності; врегулювати кримінально-правовий спір на основі взаємного порозуміння; не вдаватися до жодних дій.
Обираючи спосіб реагування на злочин, потерпілий, користуючись свободою розсуду, самостійно вирішує питання про те, наскільки це протиправне діяння зачіпає його інтереси, наскільки ефективним для їх захисту буде звернення до процедури кримінального судочинства, а в разі початку такої процедури – чи доцільно її продовжувати. Заява потерпілого свідчить про його рішення захистити власні інтереси шляхом здійснення кримінального провадження.
Волевиявлення потерпілого про притягнення винного до кримінальної відповідальності є необхідною рушійною силою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке відповідно до частини першої статті 477 КПК України може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого, а в разі його відмови від обвинувачення згідно із частиною четвертою статті 26, пунктом сьомим частини першої статті 284 цього Кодексу підлягає безумовному закриттю.
Таким чином, суд закриваючи провадження по справі у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення, дотримався вимог закону.
Посилання захисника на те, що закриття кримінального провадження позбавили ОСОБА_5 можливості бути виправданим не ґрунтуються на вимогах закону, та даних викладених у судових рішеннях, оскільки при відмові потерпілого від обвинувачення у формі приватного обвинувачення, обвинувачення фактично не існує. А тому, суд при відсутності обвинувачення, не може приймати рішення щодо доведеності винуватості або невинуватості особи. 
Таким чином, твердження сторони захисту про незаконність закриття кримінального провадження – безпідставні та не ґрунтуються на вимогах закону.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Касаційна скарга захисника не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення статей 412-414 КПК України, а відтак й необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.
Оскільки з касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Немирівського районного суду Вінницького області від 06 березня 2020 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від 06 травня 2020 року стосовно ОСОБА_5 – відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                             ОСОБА_3