УХВАЛА

09 квітня 2020 року 
Київ
справа №620/1564/19
адміністративне провадження №К/9901/8784/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів – Шишова О. О., Яковенка М. М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №620/1564/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Генерального штабу Збройних сил України, Військової частини НОМЕР_1 , з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 08 липня 2019 року просив: визнати протиправним та скасувати наказ Генерального штабу Збройних Сил України від 02 травня 2019 року №164 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», пунктом 1 якого, за порушення правил військової ввічливості та встановлених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, вимог статей 11, 16, 59, 76, 77 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисціплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 3.1.1., 3.1.9 та 3.2.1. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, та неналежне виконання службових обов`язків на заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу, майора ОСОБА_1 накладено дисціплінарне стягнення - «звільнення з військової служби через службову невідповідність»; визнати протиправним та скасувати пункт №4, параграфа №3 наказу Начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 24 червня             2019 року №289 (по особовому складу), відповідно до якого майора ОСОБА_1 заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу було звільнено з військової служби через службову невідповідність; визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31 липня 2019 року №185 (по стройовій частині), відповідно до якого, майора ОСОБА_1 заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу було звільнено з військової служби через службову невідповідність та з                      31 липня 2019 року виключено зі списків військової частини.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відсутні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з військової служби через службову невідповідність. Оскаржувані накази, як зазначає позивач, порушують його права, і відповідачем порушені строки притягнення позивача до відповідальності.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від   18 лютого 2020 року, у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
У поданій касаційній скарзі позивач, з посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище. До публічної служби належить також і державна служба, в тому числі проходження військової служби (стаття 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Посада публічної служби, яку обіймав позивач та у зв`язку з проходженням служби на якій виник цей спір, не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції». Згідно з останньою під службовими особами, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, в цій статті розуміються, зокрема, військові посадові особи вищого офіцерського складу, якими в силу частини другої статті 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовослужбовці зі званнями: генерал-майор, контр-адмірал, генерал-лейтенант, віце-адмірал, генерал-полковник, адмірал, генерал армії України.
Крім того, суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від                       17 жовтня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі №620/1564/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Генерального штабу Збройних сил України, Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                             І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                  О. О. Шишов
                                                                                                                          М. М. Яковенко