Ухвала
 
23 березня 2020 року
м. Київ
справа № 212/6751/16-к
провадження № 51-1938ск18
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу (заяву) засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року,
встановив:
У касаційній скарзі (заяві) засуджений ОСОБА_4 просить змінити вирок Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 2000 року та ухвалу Верховного Суду України від 30 січня 2001 року.
Перевіривши касаційну скаргу (заяву) на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу було подано без додержання вимог пунктів 4, 5 частини 2 цієї статті.
В порушення вимог ст. ст. 425, 427 КПК, ОСОБА_4 своє звернення до суду виклав у формі «касаційної скарги (заяви)», в той час як процесуальним законом передбачена можливість оскаржити судові рішення в касаційному порядку, лише шляхом подачі «касаційної скарги». 
Відповідно до пунктів 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК, касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу.
Проте засуджений подав касаційну скаргу (заяву) без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). Тому, скаржник, заперечуючи законність судового рішення, має конкретно вказати у чому полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до ст. 438 КПК є підставами для скасування чи зміни оспорюваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Однак, всупереч наведеним положенням процесуального закону, у касаційній скарзі (заяві) засуджений не конкретизує яких саме істотних порушень допустилися суди, розглядаючи його заяву про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами та не обґрунтував в чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами рішення, і чому ці порушення слід відносити до безумовних підстав для скасування чи зміни касаційним судом оскаржуваних рішень, згідно з ч. 1 ст. 438 КПК.
Окрім того, подана касаційна скарга (заява) містить суперечності, оскільки з вступної її частини вбачається, що засуджений не погоджується з ухвалами Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та Дніпропетровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року та додає копії вказаних судових рішень до скарги, проте в мотивувальній та прохальній частині касаційної скарги (заяви), висловлює думку щодо зміни вироку Дніпропетровського обласного суду від 16 травня 2000 року та ухвали Верховного Суду України від 30 січня 2001 року. 
Крім того, засудженим не сформульовані вимоги до суду касаційної інстанції з приводу долі ухвал Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та Дніпропетровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року, з огляду на положення ст. 436 КПК, якою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Наявність цих недоліків, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, оскільки касаційна скарга (заява) не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Суд вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу (заяву) без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу (заяву) засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного суду від 27 січня 2020 року, залишити без руху та надати йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання копії ухвали.
У разі неусунення зазначених в ухвалі недоліків в установлений строк скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                         ОСОБА_2                              ОСОБА_3