ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2020 р.           Справа№ 910/11754/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Чорногуза М.Г. 
 
при секретарі судового засідання Найченко А.М.,
розглянувши матеріали апеляційної скарги Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019
у справі №910/11754/19 (суддя Мудрий С.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртрейдгруп»
до Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М»
про стягнення 9 433,05 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Укртрейдгруп» (далі - ТОВ «Укртрейдгруп», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» (далі - ДП Фірма «Екотехніка-М», відповідач) про стягнення 9 433,05 грн, з яких 7  078,47 грн інфляційних втрат та 2 354,58 грн 3% річних, посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого позивачем товару згідно видаткової накладної №63 від 07.09.2018 на суму 250 916,00 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19 позов задоволено повністю, стягнуто з ДП Фірма «Екотехніка-М» на користь ТОВ «Укртрейдгруп» три проценти річних в розмірі 2  354,58 грн, інфляційні втрати в розмірі 7  078,47 грн та судовий збір в розмірі 1  921,00 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шляхом здійснення поставки позивачем та отримання відповідачем товару на підставі вищезазначеної видаткової накладної, сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб; відповідачем повністю оплачено поставлений товар, проте з простроченням, у зв`язку чим позивачем правомірно нараховано відповідачеві 3% річних та інфляційні втрати, а їх розмір є арифметично правильним.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ДП Фірма «Екотехніка-М» звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при неповному з`ясуванні та недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що між сторонами не існувало укладеного договору купівлі-продажу; з огляду на відсутність основної заборгованості та договірних відносин між сторонами судом першої інстанції не встановлено фактичної відповідальності у відшкодуванні матеріальних витрат ТОВ «Укртрейдгруп».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2020 поновлено ДП Фірма «Екотехніка-М» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19, відкрито апеляційне провадження за вищевказаною апеляційною скаргою, призначено до розгляду на 01.04.2020, встановлено ТОВ «Укртрейдгруп» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 зі змінами від 16.03.2020 №215 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 до 3 квітня 2020 року на усій території України карантин.
Враховуючи рекомендаційний лист Ради суддів України від 16.03.2020 № 9рс-186/20 щодо встановлення на період з 16.03.2020 до 03.04.2020 особливого режиму роботи судів, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2020 повідомлено учасників провадження, що розгляд апеляційної скарги ДП Фірма «Екотехніка-М» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19 01.04.2020 не відбудеться, розгляд апеляційної скарги призначено на 22.04.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 №239 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211. Зокрема, карантин продовжено до 24.04.2020.
У зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та з метою мінімізації ризиків розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.03.2020 повідомлено учасників провадження, що розгляд апеляційної скарги ДП Фірма «Екотехніка-М» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19  22.04.2020 не відбудеться, наступне судове засідання призначено на 06.05.2020.
06.05.2020 на електронну пошту Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з введенням в Україні карантину через спалах у світі корона вірусу.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 розгляд апеляційної скарги ДП Фірма «Екотехніка-М» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19 відкладено на 03.06.2020, доведено до відома учасників апеляційного провадження, що їх участь у судовому засіданні не є обов`язковою та нез`явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою розгляду апеляційної скарги по суті.
У судове засідання позивач явку свого уповноваженого представника повторно не забезпечив, про день, місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
За приписами ч. 1, п. 2 ч. 2, ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. 
Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги за відсутності представника позивача, враховуючи те, що наявні в матеріалах справи докази, а також надані останнім пояснення у попередньому судовому засіданні є достатніми для вирішення спору у даній справі без заслуховування його додаткових пояснень, судова колегія, порадившись на місці, ухвалила здійснити розгляд апеляційної скарги за його відсутності.
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19 повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
03.06.2020 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
За твердженням позивача, на підставі усної домовленості між ТОВ «Укртрейдгруп» та ДП Фірма «Екотехніка-М», позивач зобов`язався поставити відповідачеві товар на загальну суму 250  916,00 грн.
Згідно з видатковою накладною №63 від 07.09.2018 позивачем поставлено відповідачеві цукор білий кристалічний на загальну суму 250  916,00 грн, а також на вказану суму позивачем виставлено відповідачеві рахунок на оплату №58 від 07.09.2018 (а.с. 12-13).
Як встановлено судом першої інстанції, між сторонами було підписано акт звірки взаєморозрахунків за період 2018 року, з якого вбачається, що відповідач оплатив вартість поставленого товару частково у розмірі 147  916,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість ДП Фірма «Екотехніка-М» на користь ТОВ «Укртрейдгруп» становила 103  000,00 грн (а.с.  14).
21.02.2019 позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій позивач просив оплатити заборгованість за поставлений 07.09.2018 товар у розмірі 103 000,00 грн, а також 3% річних в розмірі 888,90 грн та втрати від інфляції у розмірі 3  330,31 грн (а.с.  15-16).
З матеріалів справи вбачається, що відповідач сплатив позивачеві вказану заборгованість, що підтверджується наступними платіжними дорученнями (а.с.  17-21):
-          №9547 від 25.02.2019 на суму 10 000,00 грн з призначенням платежу: «оплата за цукор згідно рах №63 від 07/09/2018», 
-          №8899 від 06.03.2019 року на суму 20 000,00 грн з призначенням платежу: «оплата за цукор згідно накл №63 від 07/09/2018»,
-          №309 від 27.05.2019 на суму 23 000,00 грн з призначенням платежу: «оплата за цукор згідно накл №63 від 07/09/2018» ,
-          №326 від 28.05.2019 року на суму 25 000,00 грн з призначенням платежу: «оплата за цукор згідно накл №63 від 07/09/2018»,
-          №461 від 03.06.2019 року на суму 25 000,00 грн з призначенням платежу: «оплата за цукор згідно накл №63 від 07/09/2018».
Посилаючись на те, що відповідач оплату за поставлений товар здійснив несвоєчасно, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України  (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 1 ст.  202, ст.  205 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно зі статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). 
Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
З матеріалів справи вбачається та визнається сторонами у справі, що договір між сторонами у формі єдиного документу не складався.
Разом з тим, доводи апелянта про відсутність між сторонами договірних відносин колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.  Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. 
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України  правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, законодавством передбачена можливість укладення договорів у спрощеному порядку через ділову переписку - шляхом обміну документами, в тому числі електронними, а також у вигляді конклюдентних дій (прийняття замовлення до виконання).
При цьому договори, укладені зазначеними способами, вважаються такими, що вчинені у письмовій формі.
Визначаючи правову природу відносин, що склалися між сторонами щодо поставки товару (цукор білий кристалічний), виходячи з аналізу положень статей 174, 181 ГК України та статей 202, 205, 208, 626, 628, 638, 639, 655, 712 ЦК України,  колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами у справі фактично було укладено договір поставки у письмовій формі у спрощений спосіб, шляхом поставки позивачем та прийняття відповідачем товару за видатковою накладною №63 від 07.09.2018.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що вказана видаткова накладна підписана уповноваженими особами обох сторін, підписи яких скріплені відповідними печатками юридичних осіб, що останніми не заперечується, оформлена відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення «Про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку», затвердженого наказом Міністерства Фінансів України від 24 травня 1995 №  88, а тому є належним та допустимим доказом на підтвердження факту поставки позивачем товару відповідачеві.
Отже, виходячи із приписів ст. 202 ЦК України, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторонами вчинено дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України   покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплати продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. 
Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов`язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу або поставки не встановлено інший строк оплати. Відтак обов`язок відповідача оплатити товар, з огляду на приписи статті 692 ЦК України, виникає з моменту його прийняття.
Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору поставки, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.
Виходячи з системного аналізу наведених норм, беручи до уваги, що сторонами у підписаній сторонами накладній, яка є підставою виникнення обов`язку відповідача щодо здійснення розрахунків за отриманий товар, а також позивачем у виставленому рахунку на оплату не було визначено порядок здійснення розрахунків та строк оплати, колегія суддів вважає, що відповідно до ч.  1 ст.  692 ЦК України, перебіг строку виконання грошового зобов`язання за даною накладною починається з моменту прийняття товару.
Крім того, згідно з ч.ч. 1,2, 4 ст.  538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.
Оскільки, позивач виконав свої зобов`язання щодо поставки товару, відповідно до ст. 538 ЦК України, у відповідача виникло зустрічне зобов`язання розрахуватись за отриманий товар.
З акту звірки взаєморозрахунків за період 2018 року, підписаного сторонами та скріпленого їх печатками, вбачається, що відповідач оплатив вартість поставленого товару частково у розмірі 147  916,00 грн, у зв`язку з чим заборгованість на користь позивача становила 103  000,00 грн.
Як було зазначено вище, відповідач повністю оплатив поставлений товар, що підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень (а.с.  17-21), однак,  така оплата була здійснена з простроченням.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник  вважається  таким,  що  прострочив,  якщо  він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 ЦК України).
Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача три проценти річних у розмірі 2  354,58 грн, нарахованих за період з 08.09.2018 по 02.06.2019, та інфляційні втрати в розмірі 7  078,47 грн, нарахованих за період з 01.10.2018 по 31.05.2019.
Згідно з частиною 1  статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. 
З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% та інфляційних втрат за заявлений позивачем період прострочення, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що такі розрахунки є арифметично правильними, здійсненим з урахуванням вимог чинного законодавства, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних в сумі 2  354,58 грн та інфляційні втрати в сумі 7  078,47 грн.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог та стягнення з ДП Фірма «Екотехніка-М» на користь ТОВ «Укртрейдгруп» 2  354,58 грн 3% річних та 7  078,47 грн інфляційних втрат.
При цьому, колегія суддів відхиляє доводи позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки судом було надано належну оцінку фактичним обставинам даної справи та доводам як позивача, так і відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію  Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі ст.  276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків місцевого господарського суду не спростовують, у зв`язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ДП Фірма «Екотехніка-М» - без задоволення.
Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України  покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства Фірма «Екотехніка-М» на рішення    Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19 залишити без змін.
3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2019 у справі №910/11754/19.
4. Матеріали справи №910/11754/19 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 09.06.2020.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                М.Г. Чорногуз