АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

 

апеляційне провадження №22-ц/824/5230/2020                     
справа №761/29806/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2020 року                                                                                                           м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
 
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Волошина В.О.
у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
встановив:
 
            В серпні 2017 року ПАТ "Київенерго" (в ході розгляду справи ухвалою від 13 травня 2019 року замінено на правонаступника КП ВО КМР (КМДА) "Київтеплоенерго") звернулось до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 28720,42 грн. заборгованості за послуги з централізованого  опалення, 7991,79 грн. 3% річних та інфляційних втрат, а також 1600 грн. витрат по сплаті судового збору.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, що надаються споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , проте остання не належним чином оплачує такі послуги, внаслідок чого станом на 01 грудня 2016 року утворилась заборгованість в сумі 28720,42 грн., які позивач просить стягнути. Також просить стягнути 960,57 грн. 3% річних та 7031,22 грн. інфляційних втрат за період з листопада 2014 року по листопад 2016 року.
 
            Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" заборгованість за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 14360,21 грн., 3% річних та інфляційну складову боргу у розмірі 3995,89 грн., а також судовий збір у розмірі 1600 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, представником відповідача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення в частині задоволених вимог скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
            В апеляційній скарзі посилається на те, що виконавець послуг не надав споживачу інформацію про послуги, їх вартість, структуру тарифів та іншої інформації відповідно до   постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.
 
            Вказує, що заборгованість по сплаті послуг централізованого опалення жодним чином не обґрунтована, а послуги з гарячого водопостачання та водовідведення у будинок АДРЕСА_2 взагалі не надаються.
 
            Зазначає, що частково задовольняючи позовні вимоги, судом пропорційно не зменшено розмір судового збору.
 
            У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що розрахунок заборгованості є належним доказом у справі, відображає необхідну інформацію про нараховані та здійснені платежі. Щодо визначення розміру заборгованості вказує, що інформація про тарифи є загальнодоступною та в щомісячних платіжних документах відображалась необхідна інформація про суму до сплати, наявність боргу тощо.
 
            Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.                      
            
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Установлено, що позивач  ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири в будинку АДРЕСА_2 та отримувачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за цією адресою, проте оплату за спожиті послуги не здійснює.
 
ПАТ "Київенерго" є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності відповідно до Закону України №1198-VІІ від 10 квітня 2014 року "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" з 01 липня 2014 року.
 
Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" є правонаступником ПАТ "Київенерго" згідно Договору №603-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року та Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року. 
 
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з обов`язковості оплати споживачем спожитих ним  комунальних послуг та, установивши, що відповідачу належить 1/2 частина у праві спільної часткової власності на квартиру, при цьому відповідач оплату за спожиті комунальні послуги не здійснює, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості в сумі 14360, 21 грн., а також 3% річних та інфляційну складову боргу в розмірі 3995,89 грн. 
 
З такими висновками суд апеляційної інстанції погоджується, оскільки вони ґрунтуються на досліджених доказах, відповідають вимогам чинного законодавства та доводами апеляційної скарги не спростовуються.
 
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що виконавець послуг не надав споживачу інформацію про послуги, їх вартість, структуру тарифів та іншої інформації відповідно до   постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги та  Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, відхиляються судом з огляду на таке.
 
Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-ІV (тут і далі в редакції на час спірних правовідносин) визначено, що  комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;
 
Згідно статті 12 цього Закону установлено, що житлово-комунальні послуги поділяються за: 1) функціональним призначенням; 2) порядком затвердження цін/тарифів.
 
Згідно статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);
 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);
 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
 
Згідно статті 14 цього Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:
 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 
2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території ; 
3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).
 
            Відповідно до  пункту 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила) виконавець зобов`язаний:
             1) своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил; 
            2) інформувати споживача про адресу та номер телефону диспетчерської, аварійної або аварійно-диспетчерської служби (зазначаються в договорі і рахунках на сплату послуг, розміщуються на дошках оголошень в усіх під`їздах багатоквартирного будинку, а також на дошках оголошень, розташованих поблизу житлового будинку); 
            3) надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про ці Правила (зазначається у договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця).
 
Відповідно до наданої відповідачем квитанції на оплату послуг з централізованого опалення за листопад 2016 року убачається, що квартира має площу 225,6 кв.м. В квитанції відображена інформація про тариф (1416,96 грн. за Гкал) та обсяг спожитої енергії (2,9508 Гкал), у зв`язку із чим до сплати визначено суму 4181,17 грн., а також вказано про наявність боргу станом на 01 листопада 2016 року в розмірі 24539,25 грн.
 
Таким чином, квитанція на оплату містить дані про обсяг спожитої енергії та тариф, що застосовано у визначений період.
 
Цей тариф відповідає пункту 1 підпункту 89 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг (в редакції із змінами, внесеними згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 09 червня 2016 року №1101), яким зокрема, встановлено  тариф на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню такими суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг: 89) публічним акціонерним товариством "Київенерго" зі структурою, наведеною в додатку 89 до цієї постанови: з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 1416,96 грн/Гкал (з податком на додану вартість).
 
Матеріали справи не містять доказів про те, що відповідачу як споживачу послуг відмовлено у наданні інформації, визначеної підпунктом 3 пункту 32 Правил, та відсутність такої інформації впливає на обов`язок внесення плати за отриманні послуги. 
 
При цьому колегія зазначає, що доводів про невідповідність застосування тарифів або необґрунтованість визначення показників обліку спожитої теплової енергії апеляційна скарга не містить, а наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано. 
 
Доводи апеляційної скарги в частині ненадання послуг відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
 
            Відповідно до пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 споживач має право на, зокрема, зменшення розміру плати у разі: надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання (підпункт 1);  ознайомлення з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг (підпункт 7).
 
Пунктом 33 цих Правил визначено, що у разі неналежного надання або ненадання послуг виконавцем споживач повідомляє про це виконавця в усній формі за допомогою телефонного зв`язку чи у письмовій формі за адресами, що зазначені в договорі.
У повідомленні зазначається прізвище, ім`я та по батькові, точна адреса проживання споживача, а також найменування виду неналежно наданої або ненаданої послуги. Повідомлення споживача незалежно від його форми (усна або письмова) обов`язково реєструється представником виконавця у журналі реєстрації заявок споживачів. Представник виконавця зобов`язаний повідомити споживачеві відомості про особу, яка прийняла повідомлення (прізвище, ім`я та по батькові), реєстраційний номер повідомлення та час його прийняття.
 
  Представник виконавця, якому відомі причини неналежного надання або ненадання послуги, зобов`язаний невідкладно повідомити про це споживача та зробити відповідну відмітку в журналі реєстрації заявок, що є підставою для визнання виконавцем факту неналежного надання або ненадання послуг (пункт 34 Правил) .
 
 Представник виконавця, якому не відомі причини неналежного надання або ненадання послуг, зобов`язаний узгодити з виконавцем точний час та дату встановлення факту ненадання послуг, надання їх не у повному обсязі або перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг. У разі необхідності проведення такої перевірки у приміщенні споживача представник виконавця повинен з`явитися до споживача не пізніше визначеного у договорі строку (пункт 35 Правил).
 
 У разі незгоди з результатами перевірки кількісних та/або якісних показників надання послуг споживач і виконавець визначають час і дату повторної перевірки, для проведення якої запрошується представник уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представник об`єднання споживачів. За результатами повторної перевірки складається акт про неналежне надання або ненадання послуг, який підписується споживачем (його представником), представником виконавця, представниками уповноваженого органу виконавчої влади та/або органу місцевого самоврядування, а також представником об`єднання споживачів (пункт 36 Правил).
 
 За результатами перевірки складається акт-претензія про неналежне надання або ненадання послуг (далі акт-претензія), який підписується споживачем та представником виконавця згідно з додатком 2. Акт-претензія складається у двох примірниках по одному для споживача та виконавця (пункт 37 Правил).
 
 У разі неприбуття представника виконавця в установлений договором строк для проведення перевірки кількісних та/або якісних показників або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії такий акт вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі (пункт 38 Правил).
 
 Акт-претензія реєструється уповноваженими особами виконавця у журналі реєстрації актів-претензій згідно з додатком 3. Виконавець зобов`язаний розглянути такий акт-претензію і повідомити протягом трьох робочих днів споживача про її задоволення або про відмову у задоволенні з обґрунтуванням причини такої відмови. У разі ненадання протягом установленого строку виконавцем відповіді вважається, що він визнав викладені в акті-претензії факти неналежного надання або ненадання послуг. Спори щодо задоволення претензій споживачів розв`язуються у суді. Споживач має право на досудове розв`язання спору шляхом задоволення пред`явленої претензії (пункт 39 Правил).
 
Статтею 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875-ІV передбачено право споживача на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (пункт 4); на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством (пункт 5). 
 
Поряд з цим, скаржником не надано передбачених законодавством доказів про те, що відповідні послуги не надавались.
 
            Колегія вказує, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
            Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
 
            Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
 
            Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
 
            Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в ст.129 Конституції України.
 
            Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.
 
            Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
 
            Проте скаржник, заперечуючи проти позовних вимог та вказуючи про відсутність обов`язку щодо сплати заборгованості, не надав доказів на підтвердження цих обставин та не спростував розрахунок позивача.
 
            З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги із застосуванням спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, а саме інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми, що  полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
 
Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині помилкового визначення розміру судового збору, що підлягає відшкодуванню.
 
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог.
 
Відтак, ураховуючи розмір задоволених позовних вимог та з огляду на положення статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування судових витрат 800 грн., у зв`язку із чим рішення суду в цій частині підлягає зміні.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.
 
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 05 грудня 2019 року змінити в частині розподілу судових витрат, зменшивши суму, що  підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на відшкодування судових витрат з 1600  грн. до суми 800 грн.
 
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 18 травня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

                                                                                  В.В. Соколова