Постанова
іменем України
4 червня 2020 року
м. Київ
справа № 664/3798/15-к
провадження № 51-4897км19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
захисників (в режимі відеоконференції)         ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
засудженої (в режимі відеоконференції)        ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах засудженої ОСОБА_8 на вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 грудня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 червня 2019 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за№ 1201523015000842, за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Чорноморське Голопристанського району Херсонської області, жительки АДРЕСА_1 , такої, що не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК.

Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 грудня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 2046-VIII)засудженій ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання строк тримання під вартою з 20 серпня 2015 року по 21 серпня 2015 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою у тому, що вона 19 серпня 2015 року близько 23:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, у приміщенні будинку АДРЕСА_2 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків із потерпілим ОСОБА_9 , умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень шляхом завдання одного удару господарсько-побутовим ножем у ділянку грудної клітки зліва спричинила останньому тяжке тілесне ушкодження у виді сліпого проникаючого колото-різаного поранення в підключичній ділянці зліва ближче до плечового кінця ключиці з пошкодженням підпахвової артерії, крововиливом у м`які тканини по ходу раневого каналу і навколо нього, що супроводжувалося гострою крововтратою та спричинило смерть ОСОБА_9 .
Херсонський апеляційний суд ухвалою від 27 червня 2019 року залишив апеляційні скарги обвинуваченої та її захисників без задоволення, а вирок місцевого суду – без змін.
Вимоги касаційних скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисники, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків судів обох інстанції фактичним обставинам справи, просять вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, захисники вказують на допущену судами обох інстанцій неповноту судового розгляду (неврахування показань свідка ОСОБА_10 та критична оцінка показань обвинуваченої щодо наявності порізів на її руці, які ОСОБА_8 отримала під час бійки з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , які підтверджуються висновком судово-імунологічної експертизи від 30 травня 2015 року № 210, а також висновками судово-медичних експертиз від 16 жовтня 2015 року № 127ц та від 22 жовтня 2015 року № 204) і на невідповідність висновків цих судів фактичним обставинам справи (невстановлення місцевим судом механізму завдання удару потерпілому, розміру підмишечної артерії, її місцезнаходження, характеру її пошкодження і направлення раневого каналу), що позбавило суди обох інстанцій встановити істину у справі.
Також сторона захисту зазначає про те, що вирок місцевого суду було ухвалено незаконним складом суду, оскільки заявлені стороною захисту заяви про відвід двом суддям із складу колегії були розглянуті з порушенням вимог КПК (без вислуховування думки учасників судового розгляду з приводу заявлених відводів) та безпідставно не задоволені. 
Крім того, захисники вказують на необґрунтоване відхилення місцевим судом клопотання про проведення судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 (порізу на лівій руці), що, на переконання сторони захисту, є істотним порушенням вимог КПК та загальних засад кримінального провадження.
Також сторона захисту зазначає про те, що місцевий суд усупереч вимогам ст. 23 КПК поклав в основу обвинувального вироку суперечливі показання малолітньої ОСОБА_12 щодо обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, які, на переконання скаржників, є неправдивими, оскільки відрізняються від показань, наданих цим свідком під час розгляду кримінального провадження Голопристанським районним судом Херсонської області. При цьому, оцінюючи показання малолітньої ОСОБА_12 , місцевий суд безпідставно урахував висновок психолога щодо їх правдивості, адже присутній під час допиту як спеціаліст психолог не є експертом у цій галузі та не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих висновків.
Додатково захисники вказують про те, що суди обох інстанцій не взяли до уваги показання свідка ОСОБА_13 щодо обставин, які підтверджують причетність до цього злочину потерпілої ОСОБА_11 , а також не в повній мірі враховано показання свідка ОСОБА_14 щодо бійки, яка відбулася між обвинуваченою та потерпілою.
Крім того, сторона захисту вважає необґрунтованими висновки судів обох інстанцій про те, що удару потерпілому було завдано саме ножем, оскільки вказаний ніж не був безпосередньо досліджений як речовий доказ у суді першої інстанції, а також, на переконання захисників, цей ніж є недопустимим доказом, адже був вилучений з порушенням вимог КПК.
Вказує на те, що апеляційний суд, залишаючи апеляційні скарги обвинуваченої та її захисників без задоволення, не перевірив викладених у них доводів про допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та не навів в ухвалі переконливих підстав для прийняття такого рішення, не надав вичерпних відповідей на доводи, зазначені у скаргах, через що рішення цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Позиції учасників судового провадження
Захисники та засуджена підтримали подану касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Прокурор заперечувала проти задоволення вказаної касаційної скарги.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Під час розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, а неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилаються захисники в касаційній скарзі, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості засудженої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК.
Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції обґрунтував: показаннями очевидця події – малолітнього свідка ОСОБА_12 , яка в присутності законного представника та психолога розповіла про обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину, свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 щодо обставин, які їм були відомі, та подій, очевидцями яких вони були; даними протоколу огляду місця події від 20 серпня 2015 року з фототаблицею до нього, за яким об`єктом огляду місця події є домоволодіння АДРЕСА_2 , де було виявлено тіло потерпілого ОСОБА_9 , а також місце на АДРЕСА_3 , де на асфальтобетонному покритті виявлено жіночі шльопанці зеленого кольору з нашаруванням речовин бурого кольору, і навпроти подвір`я № 36 на тій же вулиці, де виявлено кухонний ніж із нашаруванням речовини бурого кольору на лезі (т. 1, а.к.п. 106-120); даними протоколу огляду предметів від 20 серпня 2015 року, за яким предметами огляду були жіночі шорти і футболка у вигляді туніки, на яких були виявлені невеликі плями бурого кольору, схожі на кров (т. 1, а.к.п. 177); даними протоколу огляду предмету від 20 серпня 2015 року (т. 1, а.к.п. 177), протоколу отримання зразків для експертизи від 28 серпня 2015 року, за яким у ОСОБА_8 відібрані зразки крові, які поміщені на марлевий тампон (т. 1, а.к.п. 183); даними висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 від 19 вересня 2015 року № 123/ГП (т. 1, а.к.п. 167, 168), висновку судово-медичної (цитологічної) експертизи від 16 жовтня 2015 року № 127/ц з додатком № 1, відповідно до якого кров та клітинні елементи на вилученому на місці події ножі могли походити від особи з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 (т. 1, а.к.п. 124-126), висновку судово-медичної (імунологічної) експертизи жіночих шльопанців від 22 жовтня 2015 року № 204 з додатком № 1, відповідно до якого кров на вказаному вище взутті може походити від людини з такою ж групою крові, зокрема від потерпілого ОСОБА_9 (т. 1, а.к.п. 131-133), висновку дактилоскопічної експертизи від 1  вересня 2015 року № 112 з додатком № 1 у вигляді ілюстративної таблиці (т. 1, а.к.п. 137-145), висновку судово-медичної експертизи від 20 жовтня 2015 року № 210 з додатком № 1 до нього, за яким на жіночій трикотажній футболці, наданій на експертизу, знайдена кров людини, яка може походити від особи з такою ж групою крові, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 (т. 1, а.к.п. 149 – 151), висновку судово-психіатричної експертизи від 8 вересня 2015 року № 478, за яким ОСОБА_8 психічними захворюваннями в сенсі ч. 2 ст. 19 КК не страждала та не страждає, виявляє змішаний розлад особистості, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, а за дослідницькою частиною цього ж висновку відповідно до наданих добровільно, без примусу пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 вона схопила ніж і вдарила потерпілого один раз через те, що він почав торкатися її інтимної зони без її згоди (т. 1, а.к.п. 154-157), висновку судової експертизи холодної зброї від 22 жовтня 2015 року № 4302 з додатком № 1 до нього, відповідно до якого знаряддя злочину – ніж не є холодною зброєю (т. 1, а.к.п. 161-163), додаткового висновку судово-медичної експертизи від 15 жовтня 2015 року № 6-123/ГП, за яким утворення тілесних пошкоджень, виявлених у ОСОБА_9 під час судово-медичної експертизи трупа, за обставин, вказаних свідком – малолітньою ОСОБА_12 (у присутності батька ОСОБА_15 ) від 15 жовтня 2015 року, не виключається. (т. 1, а.к.п. 165), висновку судово-медичної експертизи (токсикологічної) від 28 серпня 2015 року № 2141 (т. 1, а.к.п. 169), висновку судово-медичної експертизи від 10 вересня 2015 року № 109-МК з таблицями до нього, відповідно до якого на підставі судово-медичної експертизи шкіряного клаптика від трупа ОСОБА_9 , пошкодження шкіряного клаптика є колото-різаним і виникло від впливу колото-ріжучого знаряддя схожого на клинок ножа, що має лезо та обух з нечітко вираженими ребрами, з найбільшою шириною клинка до рівня занурення біля 20 мм (т. 1, а.к.п. 170-173), висновку судово-медичної (імунологічної) експертизи від 3 вересня 2015 року № 298 (т. 1, а.к.п. 175); даними у заяві ОСОБА_8 від 20 серпня 2015 року, за якою вона добровільно видала слідчому футболку та шорти, в яких була одягнення на момент заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , у листі КП «Голопристанська центральна районна лікарня» від 20 серпня 2015 року, відповідно до якого ОСОБА_8 на момент огляду медичної допомоги не потребувала (т. 1, а.к.п. 221), у листі КП «Голопристанська центральна районна лікарня» від 22 жовтня 2015 року № 48/1788, за яким ОСОБА_8 до приймального відділення не зверталася (т. 1, а.к.п. 219), а також дослідженими речовими доказами та іншими письмовими доказами, зміст яких детально відтворено у вироку.
Визнавши зазначені докази достовірними, допустимими, а в сукупності – достатніми, місцевий суд, з чим погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину і правильно кваліфікував її дії за ч. 2 ст. 121 КК.
Суди навели переконливі доводи на обґрунтування такого висновку, тому суд касаційної інстанції визнає його правильним. 
Доводи у касаційній скарзі захисників про критичне ставлення судів попередніх інстанцій до показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_13 і неврахування їх є безпідставними, оскільки показанням зазначених свідків суди першої та апеляційної інстанцій дали належну оцінку. 
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд, заслухавши показання свідка ОСОБА_10 щодо наявності порізів на руці у ОСОБА_8 , поставився до них критично, оскільки вказаний свідок не зміг пояснити, на якій саме руці у ОСОБА_8 був поріз, за яких обставин і коли саме обвинувачена могла його отримати. З такими висновками погодився суд апеляційної інстанції. Вважає їх обґрунтованими і суд касаційної інстанції.
Також суди попередніх інстанцій, оцінюючи показання, надані свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , дійшли висновку, що ці показання не вказують на причетність потерпілої ОСОБА_11 до вчиненого злочину.
Підтверджуючи такі висновки, суди послалися на оцінені ними показання малолітньої ОСОБА_12 , яка була безпосереднім очевидцем події та вказала, що саме ОСОБА_8 заподіяла ножове поранення ОСОБА_9 , після чого вибігла з кухонним ножем у двір і втекла. 
При цьому будь-яких інших доказів, які би вказували на причетність потерпілої ОСОБА_11 до вчиненого злочину, місцевим та апеляційним судами не встановлено. 
Посилання захисників на те, що місцевий суд в основу обвинувального вироку поклав суперечливі показання малолітньої ОСОБА_12 щодо обставин вчинення ОСОБА_8 інкримінованого злочину, які, на переконання скаржників, є неправдивими, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки цього свідка в суді першої інстанції було допитано з дотриманням вимог ст. 354 КПК у присутності законного представника та психолога, вона добровільно послідовно розповідала про обставини події, давала вичерпні відповіді на всі поставлені запитання та надавала послідовні показання про події, що відбулись, тому суд обґрунтовано послався на ці показання у вироку.
Доводи сторони захисту про те, показання малолітньої ОСОБА_12 є суперечливими, оскільки відрізняються від показань, наданих цим свідком під час розгляду кримінального провадження Голопристанським районним судом Херсонської області, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або які отримано в порядку ст. 225 КПК.
Виходячи з такої засади кримінального провадження, як безпосередність дослідження доказів (п. 16 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 23 КПК), які є імперативними нормами при розгляді будь-яких кримінальних проваджень, Верховний Суд дійшов висновку, що надавати будь-яку оцінку чи посилатися на показання потерпілих або свідків, наданих ними під час попереднього розгляду справи судом першої інстанції не можливо, і в протилежному випадку буде істотним порушенням загальних засад кримінального провадження.
Те, що свідок вказувала про завдання ОСОБА_8 потерпілому 2 – 3 ударів ножем, а не одного, не є підставою для визнання її показань неправдивими, оскільки в ході прослуховування звукозапису судового засідання місцевого суду від 3 липня 2018 року убачається, що на запитання колегії суддів з приводу кількості ударів свідок показала, що бачила один удар, але рана на тілі ОСОБА_9 була настільки великою, що вона припустила можливість завдання останньому декількох ударів в одне місце.
Твердження сторони захисту про те, що місцевий суд безпідставно урахував висновок психолога щодо правдивості наданих малолітньою ОСОБА_12 показань, яка не є експертом у галузі психології, є необґрунтованими, оскільки залучений до допиту малолітньої особи психолог будь-якої оцінки показань цього свідка не здійснювала, а лише, оцінюючи психологічний стан допитуваної особи, як спеціаліст у галузі психології зазначила, що малолітня ОСОБА_12 давала показання без фантазій та розповідала про ті обставини, які вона, будучи в стресовому стані, запам`ятала, а тому підстав вважати їх неправдивими немає.
Доводи захисників про те, що ніж є недопустимим доказом, оскільки був вилучений із порушенням вимог КПК, не заслуговують на увагу з огляду на нижченаведене.
Як убачається з вироку, місцевий суд встановив, що в межах цього кримінального провадження 20 серпня 2015 року було проведено огляд місця події, який здійснювався з дозволу та за участю власника ОСОБА_11 , у присутності понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а також за участю прокурора, слідчого і спеціаліста. Під час огляду працівники поліції оглянули домоволодіння АДРЕСА_2 та виявили труп чоловіка ОСОБА_9 з пораненнями підключичної ділянки зліва. Далі на тій самій вулиці навпроти домоволодіння № 37 на асфальтобетонному покритті було виявлено жіночі шльопанці зеленого кольору зі слідами, схожими на кров, а навпроти будинку АДРЕСА_4 на газоні – ніж комбінованого жовто-коричневого кольору довжиною 225 мм зі слідами, схожими на кров. За результатами проведення вказаної слідчої дії було складено протокол огляду місця події, який відповідає вимогам статей 104, 105, 237 КПК, підписаний усіма учасниками слідчої дії. При цьому жодних зауважень чи клопотань від цих осіб не надходило.
Крім того, з протоколу огляду місця події від 20 серпня 2015 року вбачається, що ніж був вилучений слідчим у ході проведення огляду місця події на АДРЕСА_4 , що зафіксовано на фототаблиці, поміщений у пакет, який опечатаний та скріплений підписами понятих.
Також у ході прослуховування звукозапису судового засідання місцевого суду допиту свідків ОСОБА_15 та малолітньої ОСОБА_12 встановлено, що будь-яких показань з приводу передачі ножа слідчому ОСОБА_15 свідки не давали, а лише вказали, що ніж він виявив під двором у сусідки, однак вилучали його працівники поліції.
На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суди обох інстанцій вмотивовано визнали кухонний ніж належним і допустимим доказом.
При цьому, оскільки стороною обвинувачення до суду не надано речовий доказ, який визнано знаряддям злочину, – кухонний ніж, який було втрачено після розгляду справи іншим складом суду першої інстанції і від дослідження якого прокурор відмовився, місцевий суд обґрунтованого виключив цей доказ з обсягу речових доказів. 
Разом з тим, як встановили суди попередніх інстанцій, під час огляду місця події було вилучено ніж, знято з нього змиви та проведено відповідні експертизи, зокрема судово-медичну та імунологічну, якими підтверджено факт заподіяння тілесного ушкодження потерпілому із застосуванням вилученого на місці події ножа, тому доводи сторони захисту щодо необґрунтованості висновків судів обох інстанцій про те, що удару потерпілому було завдано саме ножем, Верховний Суд вважає безпідставними.
Посилання у касаційній скарзі на безпідставне відхилення місцевим судом клопотання про проведення судово-медичної експертизи щодо тілесних ушкоджень, наявних у ОСОБА_8 , є необґрунтованими з огляду на нижченаведене.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, місцевий суд розглянув подане стороною захисту клопотання в повному обсязі та з дотриманням процесуального порядку відмовив у його задоволенні, навівши належне обґрунтування в постановленій судом ухвалі. При цьому процесуальних порушень під час розгляду судом апеляційної інстанції вказаного клопотання встановлено не було.
Доводи захисників про те, що вирок місцевого суду було ухвалено незаконним складом суду, оскільки заявлені стороною захисту заяви про відвід двох суддів із складу колегії були розглянуті з порушенням вимог КПК, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК у разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Частиною 3 цієї статті визначено, що при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою суду. Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.
Як убачається із матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду в суді першої інстанції захисником ОСОБА_7 було заявлено відвід суддям ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а захисником ОСОБА_6 – лише судді ОСОБА_19 .
У ході дослідження журналу судового засідання місцевого суду від 4 жовтня 2018 року та прослуховування звукозапису цього засідання було встановлено, що колегією суддів оголошено письмові заяви сторони захисту про відвід двох суддів складу колегії, вислухано думку учасників судового провадження з приводу заявлених відводів та після виходу із нарадчої кімнати постановлено ухвалу про відмову у задоволенні вказаних заяв захисників, навівши умотивовані висновки прийнятого рішення.
Отже, дії складу колегії місцевого суду в повній мірі відповідали вимогам ст. 81 КПК, а тому підстав вважати, що кримінальне провадження розглянуто незаконним складом суду, Верховний Суд не встановив.
Суд апеляційної інстанції в межах, установлених ст. 404 КПК, й у порядку, визначеному ст. 405 КПК, переглянув кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників та засудженої на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені у них доводи, аналогічні доводам у касаційній скарзі захисників, та визнав їх необґрунтованими, навівши належні й докладні мотиви своїх висновків. З такими висновками погоджується Верховний Суд.
При призначенні покарання, яке ОСОБА_8 має відбувати реально, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини його скоєння, характер та спосіб вчиненого і посткримінальну поведінку засудженої, дані про її особу, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується посередньо, перебуває на обліку у лікаря нарколога.
Крім того, місцевий суд, установивши, що потерпілий також перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня і своєю поведінкою спровокував ОСОБА_8 на протиправні дії щодо нього, дійшов обґрунтованого висновку про можливість не враховувати обвинуваченій вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння як обставину, що обтяжує покарання. При цьому місцевий суд визнав обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченій відповідно до ч. 2 ст. 66 КК, провокуючу поведінку потерпілого.
Вищенаведені обставини стали підставами для призначення засудженій ОСОБА_8 мінімального покарання згідно із санкцією ч. 2 ст. 121 КК.
Верховний Суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_8 місцевим судом покарання за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженої й попередження вчинення нових злочинів та відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Підстав вважати це покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається.
Вирок місцевого суду відповідає положенням статей 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду є вмотивованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Інші доводи, викладені в касаційній скарзі, та матеріали кримінального провадження не містять посилань на порушення судами обох інстанцій при розгляді провадження норм кримінального процесуального закону, які би ставили під сумнів обґрунтованість прийнятих рішень.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину й особі засудженої, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Цюрупинського районного суду Херсонської області від 28 грудня 2018 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 червня 2019 рокущодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інтересах засудженої– без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                        ОСОБА_3