ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020 року          м.Дніпро         Справа №  904/4860/18
          
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Антоніка С.Г., Дарміна М.О.
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Кузьміна І.С., довіреність №007.1Др-5-0320  від 02.03.2020 р.,  адвокат;
представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2020 (суддя – Новікова Р.Г.Г., м. Дніпро, повний текст якої підписаний 15.01.2020), постановлену за результатами розгляду заяви Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради про відстрочку виконання рішення у справі № 904/4860/18          
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", м. Дніпро
до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, м. Павлоград Дніпропетровської області 
про стягнення 935047,21 грн. трьох відсотків річних та 3498140,52 грн. інфляційних втрат (договір №2017/ПВ/ПВ/С-001 від 25.01.2017 на фінансування наданих населенню субсидій у 2017 році пов`язаних з відшкодуванням вартості послуг газопостачання)  
   
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2020 у справі №904/4860/18  відмовлено у задоволенні заяви Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради №1883/01 від 24.07.2019 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18.
Не погодившись із вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2020 у даній справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що господарським судом безпідставно розглянуто заяву за відсутності відповідача та не задоволено його клопотання про відкладення розгляду справи через знаходження у відпустці представника Управління. 
Зауважує, що ухвалу суду першої інстанції від 26.12.2019 про поновлення провадження у справі з розгляду заяви Управління та призначення судового засідання на 10.01.2020 отримано останнім 08.01.2020 і вже 09.01.2020 відповідачем направлено суду поштовим відправленням відповідне клопотання про відкладення розгляду справи з відповідним наказом, а також для вчасного повідомлення суду направлено таке клопотання ще засобами електронного зв"язку.
Вважає безпідставним висновок суду про те, що подане засобами електронного зв"язку клопотання не належить до офіційних документів через відсутність кваліфікованого цифрового підпису, оскільки, на думку скаржника, з використанням електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису, подаються документи з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Втім, оскільки ця система працює в тестовому режимі, а інтерфейс клієнта звичайної електронної пошти не передбачає заповнення форми, бланку та підтвердження цифровим підписом, подану звичайною електронною поштою скановану копію клопотання вважає належним документом. 
Апелянт зауважує, що наявні підстави для відстрочення виконання рішення суду, оскільки виконати рішення суду вчасно неможливо через особливості виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, викладені у п.25 відповідного Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (зі змінами), зокрема на період виконання наказу у даній справі (шляхом безспірного списання коштів), платежі проводились тільки за захищеними видатками, визначеними Бюджетним кодексом України, що призвело до соціальної напруги, оскільки не фінансувалась програма "Соціальний захист окремих категорій населення на 2019-2021 роки" та порушено повноцінне функціонування установи, зокрема виконання повноважень, передбачених Положенням про Управління. 
Також апелянт вважає, що термін, передбачений статтею 331 ГПК України, має розпочинатись зі зміни порядку та способу виконання рішення, постановленого ухвалою суду від 27.05.2019 у цій справі.  

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут", у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу – без змін. Зазначає, що суд, з урахуванням положень ч.3 ст.91 та частин 5, 6, 8 ст.42 ГПК України, цілком обґрунтовано дійшов висновку, що подане засобами електронного зв"язку клопотання, не підписане електронним цифровим підписом, не є офіційним документом. При цьому апелянт вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання є зловживанням правами та неповагою до суду в розумінні ст. ст.42, 113 ГПК України та практики Європейського суду з прав людини в частині розгляду справи упродовж розумного строку. З урахуванням положень ч.2 ст.202 ГПК України зазначає, що у суду були відсутні підстави для відкладення розгляду справи.  
Також зауважує, що у своїй заяві, поданій до суду 25.07.2019, відповідач просив відстрочити виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі № 904/4860/18 (зі змінами від 27.05.2019) строком на один рік. Однак, заявлений Відповідачем період відстрочення рішення суду виходить за межі річного терміну з дати ухвалення Господарським судом Дніпропетровської області рішення від 03.01.2019, на примусове виконання якого судом видано відповідний наказ, внаслідок чого, судом при вирішенні питання надання Відповідачу відстрочення виконання рішення суду не можуть бути прийняті до уваги його доводи, наведені в обґрунтування заяви, оскільки такі вимоги не відповідають імперативному припису частини 5 статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.02.2020 (колегія суддів у складі: головуючий, доповідач – Іванов О.Г., судді – Антонік С.Г., Дармін М.О.) скаржнику відновлено строк для подачі апеляційної скарги;  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на ухвалу  Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2020 у справі   №904/4860/18; судове засідання з розгляду апеляційної скарги призначено на 18.03.2020.
У призначений час судове засідання не відбулося, через запровадження постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами та доповненнями) на всій території України карантину із забороною, зокрема, проведення всіх масових заходів, забороною транспортних перевезень та встановленням на період дії карантинних заходів в Україні тимчасово особливого режиму роботи Центрального апеляційного господарського суду, на виконання рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів № 1 від 17.03.2020 та рішення зборів суддів Центрального апеляційного господарського суду, оформленого протоколом зборів суддів № 3 від 31.03.2020 (враховуючи Рекомендації Ради суддів України викладені у листі № 9рс-186/20 від 16 березня 2020 року).
При цьому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 № 540-ІХ доповнено розділ Х "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України пунктом 4 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені   статтями 46, 157, 195, 229, 256, 260, 288, 295, 306, 321, 341, 346, 349 , а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, апеляційного оскарження, залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги, подання заяви про скасування судового наказу, розгляду справи по суті, строки, на які зупиняється провадження, подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, звернення зі скаргою, оскарження рішення третейського суду, судового розгляду справи, касаційного оскарження, подання відзиву продовжуються на строк дії такого карантину. Строк, який встановлює суд у своєму рішенні, не може бути меншим, ніж строк карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)."
Отже, строк розгляду апеляційної скарги не є пропущеним. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.05.2020 розгляд справи призначено у судове засідання на 18.05.2020 на 10:30.
В судовому засіданні 18.05.2020 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради з позовом про стягнення 935047 грн. 21 коп. трьох відсотків річних та 3498140 грн. 52 коп. інфляційних втрат.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача суму 3% річних в розмірі 935047 грн. 21 коп., суму інфляційної складової в розмірі  3498140 грн. 52 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 66497 грн. 82 коп. 
На виконання вказаного рішення суду був виданий наказ Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2019 у справі №904/4860/18 відмовлено у задоволенні заяви Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради №1158/01 від 07.05.2019 про встановлення способу виконання рішення.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2019 у справі №904/4860/18 задоволено заяву ТОВ "Дніпропетровськгаз збут" про зміну порядку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18. Змінений порядок виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18 шляхом викладення резолютивної частини рішення в наступній редакції:
"Стягнути з Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради (51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, вулиця Центральна, будинок 47; ідентифікаційний код 03192170) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Шевченка, будинок 2; ідентифікаційний код 39572642) 935047,21грн. (дев`ятсот тридцять п`ять тисяч сорок сім грн. 21коп.) трьох відсотків річних; 3498140,52грн. (три мільйони чотириста дев`яносто вісім тисяч сто сорок грн. 52коп.) інфляційних втрат за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових території), управління багатоквартирним будинком, вивезення сміття та рідких нечистот, а також 66497,82грн. (шістдесят шість тисяч чотириста дев`яносто сім грн. 82коп.) судового збору. ".
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.07.2019 у даній справі, яка залишена без змін постановою Верховного Суду у складі колегії Касаційного господарського суду від 30.09.2019, відмовлено у задоволенні заяви відповідача про продовження строку на усунення недоліків апеляційної скарги; відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі № 904/4860/18, апеляційну скаргу повернуто скаржнику без розгляду. 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2019 у справі №904/4860/18 відмовлено в задоволенні заяви Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради №1249/01 від 27.06.2019 про заміну вибулої сторони виконавчого провадження.
На адресу суду надійшла заява Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради №1883/01 від 24.07.2019 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18 строком на 1 рік.
В обґрунтування вказаної заяви відповідач посилається на те, що після надходження до Управління Державної казначейської служби України в м. Павлоград наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2019 у справі №904/4860/18, починаючи з 25.03.2019 і до повного виконання цього судового наказу, платежі Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради проводяться лише за захищеними видатками, передбаченими Бюджетним кодексом України. До теперішнього часу проведення операцій на рахунках відповідача обмежено. Внаслідок цього не в повному обсязі здійснюється фінансування міської програми "Соціальний захист окремих категорій населення на 2019-2021 роки", не виконуються державні програми соціального захисту.
Заявник зазначає, що ним були направлені листи-звернення до органів виконавчої влади стосовно виділення додаткових коштів для виконання рішення суду. Також вказує, що обставини, які обумовили звернення до суду з відповідною заявою, є соціально значимими та винятковими.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.07.2019 прийнято до розгляду заяву Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради №1883/01 від 24.07.2019 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18. Судове засідання з розгляду заяви призначено на 05.08.2019.
29.07.2019 від Центрального апеляційного господарського суду надійшов запит по справі №904/4860/18, у зв`язку з надходженням касаційної скарги Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради на ухвалу Центрального апеляційного господарського суду від 09.07.2019.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.07.2019 зупинено провадження за заявою Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради №1883/01 від 24.07.2019 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у цій справі  до повернення матеріалів справи №904/4860/18 до суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2019, у зв"язку з поверненням матеріалів справи до суду, поновлено провадження у справі  №904/4860/18 з розгляду заяви Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради №1883/01 від 24.07.2019 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 та призначено судове засідання на 10.01.2020. 
09.01.2020 на електрону адресу суду надійшло клопотання заявника, в якому він просив перенести розгляд справи на іншу дату. Клопотання обґрунтоване тим, що відповідальний працівник Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради у період з 02.01.2020 по 01.02.2020 перебуває у щорічній відпустці. 
Через не підписання кваліфікованим цифровим підписом поданого в електронній формі клопотання, що не відповідає вимогам статей   42, 91 Господарського процесуального кодексу України, суд вказане клопотання визнав таким, що не        належать до офіційного документу та, відповідно, залишив без розгляду.
Стягувач заперечував проти задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду.
Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2020 у справі №904/4860/18  відмовлено у задоволенні заяви Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради №1883/01 від 24.07.2019 про відстрочку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.01.2019 у справі №904/4860/18.
Вказаний процесуальний документ і є предметом апеляційного оскарження.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення суду, господарський суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у клопотанні заявлені вимоги про відстрочення виконання рішення суду на один рік, що виходить за межі, визначені імперативними приписами ч.5 ст.331 ГПК України. 

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Частиною п`ятою ст.124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими на всій території України.
Згідно п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
За приписами   ст. 331 Господарського процесуального кодексу України   за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі "Савіцький проти України" від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.
Тому необґрунтовано тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.
Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі "Глоба проти України" від 05.07.2012 суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Отже, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. 
В зв`язку з тим, що розстрочка/відстрочка подовжує період відновлення порушеного права Позивача, при її наданні суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати інтереси як заявника, так і Позивача.
Питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан.
Таким чином, обов`язковою умовою надання відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання такого рішення або роблять його неможливим, які заявник повинен довести відповідно до   статті 74 Господарського процесуального кодексу України. 
До того ж, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд для юридичних осіб зобов`язаний також враховувати ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Колегія суддів вважає, що заявником не доведено наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення по даній справі або роблять його неможливим, з огляду на наступне.
Як вбачається із змісту заяви про відстрочку виконання судового рішення у даній справі, заявник посилається на недостатності бюджетного фінансування, на те, що платежі Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради проводяться лише за захищеними видатками, передбаченими Бюджетним кодексом України, що проведення операцій на рахунках відповідача обмежено, внаслідок чого не в повному обсязі здійснюється фінансування міської програми "Соціальний захист окремих категорій населення на 2019-2021 роки", не виконуються державні програми соціального захисту.
В той же час, згідно правової позиції Верховного Суду, яка неодноразово викладалась у постановах суду, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. 
Зокрема, предметом спору у цій справі є стягнені відсотки річних та інфляційні втрати за невчасне виконання зобов"язань за договором, укладеним між сторонами, на фінансування наданих населенню субсидій у 2017 році, пов"язаних з відшкодуванням вартості послуг з газопостачання. 
У рішенні суду по цій справі зазначено, що Конституційний Суд України  неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету. Зокрема, в Рішенні від 09.07.2007 №6-рп/2007 Суд вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.
Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 по справі №911/4249/16, також зазначила, що право позивача на отримання компенсації вартості наданих послуг абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки фінансові зобов`язання держави виникли не з наведеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним у цьому законодавстві особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками.
Також Суд звернув увагу, що важливим є і те, що ЄСПЛ у рішенні в справі "Кечко проти України" зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними. Органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
ЄСПЛ у справі "Бакалов проти України" та у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено в постанові ВСУ від 22.03.2017 у справі №3-77гс17, у постановах КГС у складі ВС від 27.03.2018 у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постанові ВП ВС від 10.04.2018 у справі №12-46гс18.
Таким чином, зазначена відповідачем підстава для надання відстрочки – відсутність бюджетного фінансування і наявність витрат тільки на захищені видатки, не є самостійними та достатніми підставами для відстрочки та/або розстрочки обов"язкового до виконання судового рішення, що вступило в законну силу. 

Щодо доводів апелянта про те, що відстрочка має бути надана з моменту зміни порядку виконання рішення суду (ухвала від 27.05.2019), то суд їх відхиляє, як власне та неправильне тлумачення норми права, оскільки імперативними приписами частини 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України чітко передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
У постанові від 20.09.18 у справі № 905/2953/17 Верховний Суд зробив наступний висновок: "Так, ГПК України передбачає, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення... Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частини перша і п`ята статті 331)."
В той же час, боржник в порушення ч. 5 ст. 331 ГПК України просив розстрочити виконання судового рішення на один рік, при чому не з дня його ухвалення (03.01.2019), а з моменту зміни порядку його виконання (27.05.2019).

Стосовно доводів апелянта про  безпідставний розгляд заяви за його відсутності та не задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи через знаходження у відпустці представника Управління, віднесення копії клопотання, поданого за допомогою засобів електронного зв"язку, до не офіційного документу через не підписання його електронним цифровим підписом, суд їх відхиляє з огляду на наступне. 
За приписами ч.2 ст.331 ГПК України заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Вказана норма не передбачає можливості продовження строку розгляду такої заяви, визначальним є лише повідомлення учасників провадження про судове засідання.
Ухвалою господарського суду від 29.07.2019, якою прийнято заяву до розгляду, та ухвалою від 26.12.2019, якою поновлено провадження у справі з розгляду заяви, явку сторін обов"яковою визнано не було. Учасники провадження отримали ухвалу від 26.12.2019 про призначення судового засідання на 10.01.2020 завчасно – як позивач, так і відповідач 08.01.2020 (а.с.211, 220, т.2). 
Таким чином, судом дотримано вимоги щодо повідомлення сторони про розгляд заяви. 
Оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачається більш тривалий розгляд заяви, ніж визначений ч.2 ст.331 ГПК України, та з урахуванням належного сповіщення сторін про судове засідання, не визнання їх  явки обов"язковою, є обґрунтованим розгляд заяви судом 10.01.2020. 
Також слід зауважити, що за приписами ст.169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Згідно з частиною 2 ст.170 ГПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.
Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (ч.4 ст.170 ГПК України).
За приписами ч.8 ст.42 Господарського процесуального кодексу України якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).
При цьому слід зазначити, що за приписами п.п.17.1, 17.3 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі; розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі.
Нормами ст. 6 ГПК України регламентовано, що у господарських судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система, яка відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
За приписами частин 5, 6 ст.6 ГПК України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом та Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в добровільному порядку.
Згідно частини 8 статті 6 ГПК України реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі. Особи, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, можуть подати процесуальні, інші документи, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до   Закону України   "Про електронний цифровий підпис", якщо інше не передбачено цим Кодексом. Особливості використання електронного цифрового підпису в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Отже, враховуючи положення цієї статті процесуальним законодавством передбачений обмін документами між сторонами і судом не тільки у паперовому вигляді, а й в електронному.
Однією з особливостей такого обміну документами є реєстрація учасника провадження в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (створення Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси тощо). Детальні особливості такого обміну документами між учасниками мають бути врегульовані Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, яке на даний час не затверджено.
За приписами абзацу другого п.п.17.15 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
1 березня 2019 року, в газеті "Голос України" (№ 42 (7048) від 01.03.2019) опубліковано повідомлення про відкликання Державною судовою адміністрацією України оголошення, опублікованого в газеті "Голос України" (№ 229 (6984) від 01.12.2018) щодо створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. В повідомленні йдеться про те, що відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 28.02.2019 № 624/0/15-19 та враховуючи результати обговорення з судами, іншими органами та установами системи правосуддя питання необхідності відтермінування початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), Державна судова адміністрація України відкликає оголошення опублікованого в газеті "Голос України" (№ 229 (6984) від 01.12.2018).
Водночас зазначається, що про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи буде повідомлено додатково, а здійснення тестового режиму експлуатації ЄСІТС продовжується у складі наступних підсистем (модулів):
- Єдиний контакт-центр судової влади України;
- Єдина підсистема управління фінансово-господарськими процесами;
- Офіційна електронна адреса (Електронний кабінет);
- Офіційний веб-портал "Судова влада України";
- Єдиний державний реєстр судових рішень;
- Електронний суд;
- Автоматизований розподіл;
- Судова статистика.
Таким чином, після публікації цього оголошення зміни, передбачені Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", пов`язані з початком функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі – ЄСІТС), не набувають чинності.
Повідомлялось також, що в судах продовжуватиметься тестова експлуатація вказаних підсистем та модулів ЄСІТС, підключення до яких буде здійснюватися поступово, згідно з окремими наказами ДСА України. Зокрема, тестування підсистеми "Електронний суд" у всіх місцевих та апеляційних судах вже здійснюється відповідно до наказу ДСА України від 22 грудня 2018 року № 628.
Отже, на даний час в тестовому режимі працює підсистема "Електронний суд", при реєстрації Електронного кабінету в якій (реєстрації офіційної електронної адреси), учасник провадження має можливість подати відповідні процесуальні документи до суду в електронному вигляді.
Як вбачається з матеріалів цієї справи, ні позивач, ні відповідач не зареєстровані в  системі "Електронний суд", доказів протилежного матеріали справи не містять. 
За нормами статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (стаття 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг").
Згідно зі ст.7 вищевказаного Закону оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до   Закону України   "Про електронні довірчі послуги".
З урахуванням викладених норм права, документ поданий засобами електронного зв"язку не в системи "Електронний суд" та за відсутності кваліфікованого цифрового підпису на документі (клопотанні) відповідача свідчить про не підписання такого документу, наслідком чого є залишення його без розгляду (ч.4 ст.170 ГПК України).  
Таким чином, розглянувши заяву відповідача (10.01.2020), з урахуванням норм права та справедливого балансу інтересів сторін, у даному випадку, суд першої інстанції врахував матеріальні інтереси позивача, який мав легітимні сподівання на те, що присуджена до стягнення заборгованість буде йому сплачена у встановлений законом строк (за наказом від 31.01.2019), а також врахував, що рішення і так майже рік, на який можливе відстрочення виконання рішення суду за нормою ч.5 ст.331 ГПК України, ухвалене у даній справі рішення не виконувалось.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, розглядаючи клопотання, дав оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали  суду - без змін.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки ухвала господарського суду щодо відстрочки або розстрочки виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання, передбачена п.24 ч.1 ст.255 ГПК України, не відноситься до переліку ухвал, що можуть бути оскаржені після апеляційного перегляду в касаційному порядку за нормою п.2 ч.1 ст.287 ГПК України, тор постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд                                                        
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, м. Павлоград Дніпропетровської області  на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2020 у справі № 904/4860/18 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 10.01.2020 у справі №904/4860/18 – залишити без змін.
Судові витрати Управління соціального захисту населення Павлоградської міської ради, м. Павлоград Дніпропетровської області  за подання апеляційної скарги на ухвалу суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до положень п.2 ч.1 ст.287 ГПК України не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 19.05.2020.
         
Головуючий суддя                                                                                 О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                    М.О. Дармін

Суддя                                                                                                               С.Г. Антонік