ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/2066/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Сафронової С.В., Коршуна А.О.,     

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
          на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року (суддя Жук Р.В., м. Дніпро) у справі № 160/2066/19
          за позовом ОСОБА_1 
          до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України
          про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - 

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив: 
-          визнати незаконним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції №483 від 02.07.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким рядового поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції;
-          поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції;
-          стягнути з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу;
-          зобов`язати Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за всі невикористані дні щорічної відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції № 483  від 02.07.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким рядового поліції   ОСОБА_1  звільнено зі служби в поліції.  Визнано протиправним та скасовано наказ  Департаменту патрульної поліції № 596 о/с від 07.08.2019 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби. Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції (03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, код ЄДРПОУ - 40108646) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 46163,04 грн. з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів. В іншій частині позову відмовлено.
При цьому суд вийшов за межі позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування  наказу № 596 о/с від 07.08.2019 року, посилаючись на положення ч. 2 ст. 9 КАС України. 
Вказане рішення мотивоване тим, що позивача фактично було звільнено зі служби за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні Закону та підзаконних актів правил дорожнього руху, які по суті є надуманими та спростовані наданими суду доказами; наказ  є немотивованим та неконкретним, службове розслідування проведено необ`єктивно, поверхнево, без перевірки фактичних обставин, а його висновки не відповідають матеріалам самого розслідування.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не враховано, що спірний наказ було прийнято на підставі службового розслідування, призначеного з метою перевірки причин та обставин можливого порушення позивачем службової дисципліни, що виразилося у відсутності його на службі з 01.01.2019 по день призначення службового розслідування. Саме відсутність позивача на службі у вказаний період стала підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Разом із цим, в ході проведення службового розслідування були встановлені факти порушення позивачем Правил дорожнього руху, що було викладено у висновку службового розслідування. Отже, висновком службового розслідування та спірним наказом встановлено вчинення позивачем двох окремих дисциплінарних проступків, а саме порушення у сфері дорожнього руху та окремо етичних норм, яке полягає у невиході на службу у вказаний вище період без поважних причин, що не було встановлено судом першої інстанції. 
Скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог та винести нове рішення, яким в позові відмовити.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, у якому проти її задоволення заперечив, посилаючись на повноту та об`єктивність встановлення судом першої інстанції всіх обставин справи.
Зокрема, вказав на те, що судом першої інстанції вірно встановлено підставу звільнення позивача, яка полягає у порушенні ним норм законодавства саме у сфері дорожнього руху. Крім того зазначив, що обставини відсутності його на службі у період з 01.01.2019 по час призначення службового розслідування скаржником належним чином перевірені не були, а матеріали службового розслідування містять також акти відсутності його на службі, які датовані у період до 01.01.2019. Окрім цього, позивач вказав на ухвалення Кіровським районним судом м. Кіровограда рішення, яке набрало законної сили 28.01.2019, про закриття справи про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 185 КУпАП, з підстав відсутності у його діях складу та події правопорушення. Аналогічне рішення Кропивницького апеляційного суду набрало законної сили 07.05.2019 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП.
У судове засідання 20.05.2020 сторони не з`явилися.
Представник позивача Гуцул М.С. надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі позивача та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, клопотання про розгляд справи за його участю не подавав.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження за наявними матеріалами згідно  ч. 1 ст. 311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 07.08.2008 року по 12.05.2009 року ОСОБА_1 проходив безперервну службу в органах внутрішніх справ України, з 22.01.2016 року по 02.07.2019 року службу в Національній поліції України. Колегія суддів зауважує, що фактичним днем звільнення є 07.08.2019 року згідно з наказом № 596 о/с від 07.08.2019 року, що підтверджується також записом у послужному списку позивача.
Наказом Департаменту патрульної поліції №544 від 07.12.2017 року ОСОБА_1 призначений поліцейським поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у місті Києві ДПП (т.1, а.с.67, зворот).
На підставі доповідної записки начальника УПП у місті Києві (без дати) про відсутність позивача на службі з 01.01.2019 року без поважних причин (а.с.240, т.1), начальником Департаменту патрульної поліції Жуковим Є.О. винесено наказ №660 від 10.04.2019 року «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії» з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни ОСОБА_1 , що виразилася у відсутності на службі без поважних причин з 01.01.2019 року по сьогоднішній день (а.с.241-242, т.1).
Службовим розслідуванням встановлено, що до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у місті Києві ДПП для розгляду в межах компетенції було скеровано акти про відсутність позивача  на роботі № 1977вн/41/11/18-2018 від 14.09.2018, №10105вн/41/11/18-2019 від 06.03.2019, № 9306вн/41/11/18-2019 від 01.03.2019, №9305вн/41/11/18-2019 від 01.03.2019 (а.с.43, т.2).
У вказаних актах зазначено, що позивач з 01.09.2018 року по 10.04.2019 року на службу не з`являвся, заздалегідь про можливу відсутність не попереджав та на телефонні дзвінки не відповідав.
Також, до відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у місті Києві ДПП рапортом т.в.о. інспектора відділу кадрового забезпечення УПП у місті Києві ДПП Таран І.Ю. направлено лист з УПП Кіровоградської області ДПП про втрату ОСОБА_1 службового посвідчення серії НОМЕР_1 від 22.12.2018 року.
Опитаний у ході службового розслідування ОСОБА_1 пояснив, що з 05.12.2018 року знаходився у місті Кропивницький та співробітники патрульної поліції незаконно склали стосовно нього адміністративні матеріали за ст.185, ч.1 ст.126 та ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). По вказаним дням, коли був відсутній на службі, ходив на судові засідання. Згодом позивач надав безпосередньому керівнику листки непрацездатності, згідно яких він перебував на лікарняному.
У висновку зазначено, що згідно вказаних листків непрацездатності, ОСОБА_1 повинен був з`явитися на роботу 30.12.2018, 31.12.2018, 12.01.2019, 09.02.2019, 21.02.2019, 23.02.2019, 24.02.2019, 28.02.2019, 01.03.2019, 04.03.2019, 05.03.2019, 08.03.2019, 09.03.2019, 24.03.2019, 25.03.2019, 21.04.2019 та 22.04.2019.
Згодом ОСОБА_1 надав ще одне письмове пояснення, в якому повідомив, що 05.12.2018 під час перебування у місті Кропивницький, був затриманий із застосуванням заходів фізичного впливу та спеціальних засобів співробітниками УПП у місті Києві ДПП, які склали стосовно нього вищевказані адміністративні матеріали. В результаті отримання тілесних ушкоджень, йому стало зле та він звернувся за медичною допомогою. 30.12.2018 та 31.12.2018 перебував за місцем реєстрації у м. Кропивницький з поганим самопочуттям, внаслідок чого згодом був відкритий листок непрацездатності та повідомити безпосереднього керівника не було можливості, оскільки в нього викрали мобільний телефон (а.с.46.т.2).
Крім того, в матеріалах службового розслідування зазначено, що стосовно втрати свого службового посвідчення ОСОБА_1 надав витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, в якому зазначено, що 06.12.2018 року №12018120020010071 було внесено відомості до вказаного реєстру у зв`язку з тим, шо до Кропивницького ВП ГУНП у Кіровоградській області звернувся ОСОБА_1 із заявою, що патрульні поліцейські УПП у Кіровоградській області ДПП перевищили свої службові повноваження, що супроводжувалося насильством, забрали з кишені куртки мобільний телефон та документи.
Також в матеріалах службового розслідування наявні копії адміністративних матеріалів та рапортів вищевказаних поліцейських, які затримали 04.12.2018 ОСОБА_1 . Зокрема, наявна копія протоколу про адміністративне правопорушення серії АА № 59454 від 05.12.2018 за ст. 185 КУпАП, копія протоколу серії БД №411415 від 05.12.2018 за ч.1 ст.130 КУпАП, копія протоколу про адміністративне затримання серії КИ №021199 від 04.12.2018 та копія постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №277861 від 04.12.2018 за ч.1 ст.126 КУпАП. Згідно рішення апеляційного суду №404/8517/18 справу по ч.1 ст.130 КУпАП було закрито на підставі ст.247 КУпАП, про те в матеріалах службового розслідування наявна копія висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 04.12.2018 року №471, виданий КЗ «Кіровоградським обласним наркологічним диспансером», згідно якого, встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (а.с.47, т.2).
За наслідками проведення службового розслідування видано наказ Департаменту патрульної поліції №483 від 02.07.2019 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», яким рядового поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні вимог пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306; абзаців 1,2,7 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, статті 16 ЗУ «Про дорожній рух», пунктів 1,2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII, відповідно до пункту 7 частини 3 статті 13, частини 8 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом-України від 15 березня 2018 року №2337-VШ, поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) УПП у місті Києві ДПП рядового поліції ОСОБА_1 звільнити зі служби в поліції.
Управлінню фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ДПП ( ОСОБА_2 ) наказано утримати грошове забезпечення з ОСОБА_1 через порушення службової дисципліни, що виразилось у невиході на службу без поважних причин 30.12.2018, 31.12.2018, 12.01.2019, 09.02.2019, 21.02.2019, 23.02.2019, 24.02.2019, 28.02.2019, 01.03.2019, 04.03.2019, 05.03.2019, 08.03.2019, 09.03.2019, 25.03.2019, 21.04.2019 та 22.04.2019 (а.с.53, т.2).
Правомірність наказу Департаменту патрульної поліції №483 від 02.07.2019 року є предметом оскарження у межах цієї адміністративної справи.
Суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевірити їх відповідність законові.
При цьому суд проаналізував підстави та правове обґрунтування, перелічені у наказовій частині наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 483 від 02.07.2019 року та дійшов висновку, що така підстава, як відсутність позивача на службі з 01.01.2019 року по дату призначення службового розслідування не зазначена в оскаржуваному наказі.
Доводи відповідача,  що саме це стало підставою звільнення судом до уваги не прийняті,  оскільки вони не були зазначені в якості підстави в оскаржуваному наказі.
Також суд першої інстанції встановив відсутність підстав для притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення нормативних актів, які регулюють дорожній рух, оскільки встановив, що наявність адміністративних правопорушень з боку позивача спростовується рішеннями судів.
Колегія суддів в цілому погоджується з висновком суду першої інстанції та за наслідками розгляду апеляційної скарги дійшла наступного.
Частина 2 статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо;7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
У відповідності до ч. 1, 2  ст. 4 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII, наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі  Конституції  та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень.
Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції №660 від 10.04.2019 року «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», проведено службове розслідування  з метою повної, усебічної та об`єктивної перевірки причин та обставин можливого порушення службової дисципліни поліцейським роти № 7 батальйону № 1 полку № 1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_1 , що виразилося у відсутності на службі без поважних причин з 01.01.2019 року по день винесення наказу.
У ході проведення службового розслідування підтвердився факт порушення службової дисципліни поліцейським роти № 7 батальйону № 1 полку № 1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_1 вимог пунктів 1 та 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про національну поліцію», п. 2.5 пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Абзаців 1,2,7 пункту 1 розділу II Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом МВС від 09 листопада 2016 року №1179, статті 16 ЗУ «Про дорожній рух», пунктів 1,2 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII.
Разом з тим, у резолютивній частині наказу не зазначається склад дисциплінарного проступку, тобто не наведено, в чому конкретно він полягав і за що застосовано дисциплінарне стягнення. Лише перелічення статей та пунктів нормативних актів, наведених в наказі, є недостатнім і не дає можливості оцінити спірний наказ як такий, що відповідає ознакам, наведеним у ч.2 ст. 2 КАС України. Отже, наявність інформації про здійснення прогулу було підставою проведення службового розслідування, проте в резолютивній частині наказу не зазначено, що такі дії позивача знайшли своє підтвердження.
З аналізу вищезазначених норм, порушення яких на думку скаржника стало підставою звільнення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивача звільнено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився фактично у порушенні Закону та підзаконних актів щодо правил дорожнього руху.
З огляду на це, судом першої інстанції вірно не прийнято до уваги твердження скаржника, що підставами звільнення стала відсутність позивача на службі з 01.01.2019 року по дату призначення службового розслідування.
Отже, спірний наказ у своїй вступній частині дійсно містить посилання на призначення службового розслідування, що стало підставою для його винесення, у зв`язку з необхідністю перевірки причин можливого порушення позивачем дисципліни, що виразилася у відсутності на службі без поважних причин. Разом із цим, як вірно було встановлено судом першої інстанції, вказані обставини не були підставою для застосування до позивача дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.
Колегія суддів погоджується, що перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій відповідача як  суб`єкта владних повноважень, а мотивування спірного рішення додатковими фактичними підставами не відповідає запровадженим ст.6, 8  Конституції України принципу розподілу державної влади та принципу верховенства права.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З огляду на це, обґрунтування правомірності наказу про звільнення обставинами, які не наведені у відповідному рішенні, не допускається. Зазначені докази є неналежними і не можуть бути взяті до розгляду.

Колегія суддів також враховує, що постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.01.2019 року у справі №404/8518/18 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 відповідно до ст. 185 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення (т.1, а.с.40-41).
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.05.2019 року у справі №404/8670/18 постанову про накладення адміністративного стягнення скасовано, справу про адміністративне правопорушення закрито.
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2019 року ОСОБА_1 визнано винуватим в умисному ухиленні від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на 1 рік.
Проте, постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 травня 2019 року вищезазначену постанову скасовано, а провадження у справі закрито за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (т.1, а.с.42-48).
Більш того, судом апеляційної інстанції в справі № 33/4809/111/19  (а.с. 42 т. 1) встановлено, що фактичні обставини  цієї справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що ОСОБА_1 після застосування працівниками патрульної поліції фізичного насильства та спецзасобів потребував невідкладної медичної допомоги, яка йому не була надана. На відео чітко зафіксовано, як ОСОБА_1 в кабінеті лікаря-нарколога вказує про те, що працівники поліції застосовували сльозогінний газ, просив води, дав можливість замірити артеріальний тиск, словесно або якимось чином від проходження огляду не відмовлявся. Крім того, як вбачається з акту № 4201 від 07 грудня 2018 року, за результатами судово-медичного дослідження, у крові ОСОБА_1 , яка була отримана для дослідження 05 грудня 2018 року о 18.00 год., тобто в цей же день, етиловий спирт не виявлений (т.1, а.с.42-48).
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначені в оскаржуваному наказі підстави звільнення є надуманими та спростовані наданими суду доказами.
Колегія суддів також зазначає стосовно невідповідності наданих позивачем довідок про тимчасову непрацездатність  довідкам  встановленій формі, що затверджена Наказом  Міністерства внутрішніх справ України 23 березня 2016 року № 201, зареєстрованим в міністерстві юстиції України12 квітня 2016 року за № 535/28665,  що така форма затверджена для закладів охорони здоров`я МВС, однак не має  сили для інших закладів охорони здоров`я загальної практики – сімейної медицини,  одним з яких такі довідки видавалися.
Крім того, справжність довідок, про наявність яких згадував позивач у своїх поясненнях  від 22.04.2019 року, не спростована відповідачем.
Наведене свідчить про те, що належного службового розслідування щодо порушення дисципліни позивачем скаржником проведено не було. Отже, зазначені у спірному наказі підстави звільнення позивача не є правомірними і такими, що узгоджуються з матеріалами службового розслідування, справи і діючим законодавством.
Згідно роз`яснень в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року з наступними змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.
Суд не вправі визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний наказ не є мотивованим та не містить конкретних підстав звільнення позивача.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено та скаржником не спростовано, що висновки службового розслідування не відповідають матеріалам самого розслідування та суперечать їм. При цьому, розслідування проведено не об`єктивно і поверхнево, оскільки  факти та обставини не перевірялися (жодного запиту до медичних закладів, судів, УПП Кіровоградського області для відібрання пояснень та ін. інформації, свідки не опитувалися тощо).
З огляду на зазначене вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обставини, які стали підставою для накладення на поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 УПП у місті Києві ДПП рядового поліції Корнілова М.С. дисциплінарного стягнення згідно наказу № 483 о/с від 02.07.2019 року у вигляді звільнення зі служби в поліції, не знайшли свого обґрунтованого підтвердження та не вказують у достовірний спосіб на протиправну поведінку позивача, яка може мати своїм наслідком звільнення в порядку дисциплінарної відповідальності. 

Колегія суддів також зазначає, що згідно ст. 21 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
Як вбачається з матеріалів справи, висновок службового розслідування затверджений начальником Департаменту патрульної поліції Є. ОСОБА_4 без зазначення дати (а.с. 43 т.2).
Наказом від 06.05.2019 року № 815  (а.с. 40 т. 2) продовжено термін проведення службового розслідування, призначеного наказом № 660 від 10.04.2019 року, на один місяць, тобто до  06.06.2019 року. Втім наказ про застосування дисциплінарного стягнення видано 02.07.2019 року. 
У відповідності до ч.1 ст. 22 Дисциплінарного статуту, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується.
З матеріалів справи вбачається, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності № 483 прийнято 02.07.2019 року, а наказ про виконання дисциплінарного стягнення прийнято 07.08.2019 року, тобто з порушенням місячного терміну попри пряму заборону закону.
Зазначене свідчить про порушення відповідачем процедури проведення службового розслідування, застосування дисциплінарного стягнення та його виконання.

Що стосується решти позовних вимог, які були задоволені судом першої інстанції, а саме в частині визнання протиправним та скасування наказу №596 о/с від 07.08.2019 року про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді поліцейського роти №7 батальйону №1 полку №1 (з обслуговування правого берега) Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції, стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу 46163,04 грн., колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Скаржником заявлено вимоги щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, проте доводів щодо незгоди з рішенням суду в цій частині скаржником у апеляційній скарзі не наведено. З огляду на це підстав для скасування рішення в цій частині немає.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду 30 січня 2020 року у справі № 160/2066/19 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 20.05.2020 р.

Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      А.О. Коршун