Справа № 127/27008/19
Провадження № 22-ц/801/932/2020
Категорія: 77
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року	Справа № 127/27008/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
     судді-доповідача Денишенко Т. О.,
     суддів Рибчинського В. П., Голоти Л. О.,
за участі секретаря судового засідання Безрученко Н. Р., позивача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощено-го позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судо-вих засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автотранском» про
поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року, ухвалене у приміщенні су-ду у м. Вінниці за головування судді Бессараб Н. М., повний текст якого складений 21 лютого 2020 року, 
В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Він-ницької області з позовом до Приватного підприємства ( далі - ПП ) «Автотранском» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ( з урахуванням відкоректованих вимог ). Позовні вимоги мотивовані тим, що з 22 травня 2015 року до 31 грудня 2018 року ОСОБА_1 працював у ПП «Автотранс-ком» на посаді менеджера ( управителя ) із збуту, а з 01 січня 2019 року на посаді на-чальника сектору господарського забезпечення ( м. Вінниця ) відділу матеріально-тех-нічного забезпечення ПП «Автотранском». 02 липня 2019 року ОСОБА_1 озна-йомився з наказом від 25 червня 2019 року № 24 «Щодо скорочення штату праців-ників ПП «Автотранском» та попередженням від 01 липня 2019 року вих. № 219 про звільнення з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників, де зазначено, що на дату даного повідомлення відсутні пропозиції з переведення на іншу роботу, яка від-повідає професії ( спеціальності ), та/або іншої роботи, яку позивач може виконувати з урахуванням стану здоров`я. Наказом від 02 вересня 2019 року № 161-у з цієї ж дати на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України позивач звільне-ний з роботи у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників. Позивач вказує, що станом на 02 липня 2019 року були наявні вакансії і ПП «Автотранском» здійснювало пошук працівників на посади: фахівець з обліку транспортного підпри-ємства, прибиральник в офіс, була вільна посада керівника групи підрозділів, голов-ного ( провідного ) інженера. Робота на даних посадах відповідає кваліфікації, рівню освіти, стажу роботи позивача, може виконуватися ним за станом здоров`я, однак ці пропозиції з переведення на іншу роботу при ознайомленні з попередженням робото-давцем ОСОБА_1 запропоновані не були, чим порушені вимоги статті 40 та час-тини третьої статті 49-2 КЗпП України. Натомість відповідач пропонував позивачу роботу, яка не відповідає його кваліфікації, без зазначення основних істотних умов праці, зокрема, щодо систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи тощо. Крім того 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 подана заява про надання пропозиції з переведення його на іншу роботу, на вільну посаду керівника групи підрозділів, яка була проігнорована директором ПП «Автотранском». Позивач ОСОБА_1 вва-жає, що роботодавець не виконав вимоги законодавства в частині зобов`язання пере-ведення працівника на іншу роботу при звільненні, маючи вільні вакансії та приймаю-чи інших працівників на роботу, порушив передбачену частиною третьою статті 49-2 КЗпП України процедуру звільнення, не врахував переважне право позивача на зали-шення на роботі відповідно до вимог частини другої статті 49-2 та пунктів третього-четвертого статті 42 КЗпП України. ОСОБА_1 також вказував, що засідання Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність», де розглядалося подання директора ПП «Автотранском» щодо розірвання з ним трудово-го договору у зв`язку із скороченням штату працівників, було проведено у його від-сутність, через що він був позбавлений права захистити свої трудові права. Також по-зивач вважає, що у директора ПП «Автотранском» відсутні повноваження на прий-няття рішення про зміни в організації виробництва і праці ( реорганізацію та визна-чення організаційної структури ПП «Автотранском» ), так як дані функції згідно Ста-туту підприємства, затвердженого загальними зборами акціонерів ПАТ «Концерн Галнафтогаз», належать виключно до повноважень власника ( учасника ) підприєм-ства ПП «Автотранском» - ПАТ «Концерн Галнафтогаз». За таких обставин ОСОБА_1 просив поновити його на посаді начальника сектору господарського забезпечен-ня ( м. Вінниця ) відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском», стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2019 року до дня поновлення на роботі. 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову. Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим за неповно та неправильно вста-новлених обставин, що мають значення для справи, неправильного надання оцінки доказам, які не у повній мірі досліджені судом, за неправильного застосування норм матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на помилковість висновків суду щодо його переведення, які полягають у неправильності визначення судом його переведення стосовно визначення розташування підрозділу у м. Вінниці, адже такі зроблені лише зі слів відповідача у той час як дійсним наказом про його переведення місце розташування підрозділу не зазначається. За твердженням ОСОБА_1 запис у трудовій нижці щодо його переведення має дописування, а саме слів «( м. Вінни-ця )». Стверджує про фіктивність проведення змін в організації виробництва і праці шляхом поєднання секторів господарського забезпечення м. Вінниці та м. Львів у один, так як існуючий один сектор господарського забезпечення Відділу матеріально-технічного забезпечення ПП «Автотранском» не був попередньо розділений. Судом не взяті до уваги його доводи щодо неповноважності директора ПП «Автотранском» приймати рішення про зміни в організації виробництва і праці, адже такі функції згід-но підпункту 6.4.2.9 Статуту підприємства належать лише власнику підприємства в особі ПАТ «Концерн Галнафтогаз». Не взята до уваги затверджена наказом від 12 травня 2017 року № 31 Процедура управління організаційною структурою ПАТ «Кон-церн Галнафтогаз», оскільки на думку суду така є неналежним доказом через її не за-свідчення. Скаржник також вважає безпідставним висновок суду про дотримання ПП «Автотранском» вимог щодо його працевлаштування, зокрема, оскільки на сайті ІНФОРМАЦІЯ_1 були розміщені вакантні посади, що йому не були запропоновані. Крім того у серпні 2019 року на підприємстві були вакантними інші посади, які також йому не пропонувалися. Суд не прийняв до уваги те, що відповідач не надав йому належним чином оформленої пропозиції з переведення на іншу роботу, адже такі не містили ін-формації про істотні умови праці. Скаржник вважає помилковим висновок суду щодо відсутності у нього переважного права на залишення на роботі, оскільки таке право враховується лише у разі скорочення однорідних професій і посад, тоді як у даному випадку мало місце скорочення штату працівників, де займана позивачем посада була єдиною. До того ж він навчається у вищому навчальному закладі, працював на під-приємстві більше чотирьох років. Також скаржник зазначає, що засідання профспіл-кової організації проведене з порушеннями норм чинного законодавства через позбав-лення його права бути присутнім на засіданні та відстоювати своє право на працю.
12 травня 2020 року до апеляційного суду надійшов відзив представника ПП «Автотранском» адвоката Степанюк Н. Л. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , де висловлена позиція про відповідність оскаржуваного рішення суду нормам матеріаль-ного і процесуального права. Натомість апеляційна скарга, на думку представника відповідача, є необгрунтованою, такою, що задоволенню не підлягає, тому у відзиві викладене клопотання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
На задоволення клопотання скаржника ОСОБА_1 ухвалою апеляційного су-ду від 27 квітня 2020 року у ПАТ «Концерн Галнафтогаз» витребувана належно по-свідчена копія Процедури управління організаційною структурою ПАТ «Концерн Галнафтогаз» ( т. 2, а. с. 163-184 ); у ПП «Автотранском» ухвалами апеляційного суду від 27 квітня та 13 травня 2020 року витребовувалися для огляду у судовому засіданні журнали обліку наказів про прийняття та звільнення з роботи працівників підприєм-ства за період з травня по вересень 2019 року. Ухвали суду відповідачем не виконані.
У судове засідання апеляційного суду представник відповідача ПП «Автотранс-ком» вкотре не з`явився. Беручи до уваги своєчасну обізнаність відповідача з проце-суальним рухом цієї цивільної справи, його позицію щодо вирішення справи в апе-ляційному порядку, висловлену у відзиві на апеляційну скаргу, завчасне повідомлен-ня про судове засідання 17 червня 2020 року, про що свідчить трекінгове відстеження вручення судової повістки системою Укрпошти, а також ситуацію із запровадженими карантинними заходами у країні, у відповідності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути справу по суті апеляційного оскарження рішення суду у відсутності представника відповідача ПП «Автотранс-ком». 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі позивача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового ріше-ння в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на за-садах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухва-лене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуаль-ного права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясова-них обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є правильним, об`єк- тивним та обгрунтованим.
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і об-ґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з наказом від 22 травня 2015 року № 28-п ОСОБА_1 з указаної дати був прийнятий на роботу в ПП «Автотранс-ком» на посаду менеджер ( управитель ) із збуту. Відповідно до наказу від 28 серпня 2015 року № 338-з з 01 вересня 2015 року позивач переведений на посаду менеджер (управитель) із збуту комерційного відділу. Наказом від 26 грудня 2018 року № 26-з ОСОБА_1 переведений постійно з 01 січня 2019 року на посаду начальника сек-тору господарського забезпечення Відділу матеріально-технічного забезпечення сек-тору господарського забезпечення ( м. Вінниця ) ( т. 1 а. с. 230, 232, т. 2 а. с. 95 ).
Відповідно до наказу від 31 травня 2019 року № 22 «Щодо змін в організації ви-робництва і праці ПП «Автотранском» ( т. 1, а. с. 176 ) з 03 вересня 2019 року виріше-но провести зміни у структурі ПП «Автотранском»: об`єднати Сектор господарського забезпечення ( м. Вінниця ) відділу матеріально-технічного забезпечення із Сектором господарського забезпечення ( м. Львів ) відділу матеріально технічного забезпечення в один підрозділ - «Сектор господарського забезпечення відділу матеріально - техніч-ного забезпечення» із безпосереднім підпорядкуванням директору підприємства. Управління указаним сектором вирішено здійснювати централізовано, за місцем реєс-трації підприємства: м . Львів , вул. Богданівська, 15-А . Відділу персоналу підприєм-ства належало до 24 червня 2019 року проаналізувати штатний розпис діючих Сек-тору господарського забезпечення ( м. Вінниця ) та Сектору господарського забезпе-чення ( м. Львів ) та надати директору підприємства пропозиції щодо вивільнення персоналу із врахуванням оптимізації процесів ведення господарської діяльності та централізації управлінських функцій; з 03 вересня 2019 року ввести в дію штатний розпис підприємства з урахуванням змін, визначених у пункті 1 даного наказу ( т. 1 а. с. 176 ).
Згідно з наказом від 25 червня 2019 року № 24 «Щодо скорочення штату праців-ників» у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці ПП «Автотранском», від-повідно до наказу від 31 травня 2019 року № 22 «Щодо змін в організації виробництва і праці ПП «Автотранском» з 03 вересня 2019 року виведено зі штатного розпису ПП «Автотранском» посаду сектору господарського забезпечення ( м. Вінниця ) відділу матеріально-технічного забезпечення, начальника цього сектору у кількості однієї штатної одиниці. З 02 вересня 2019 року передбачене скорочення штату працівника підприємства, який займає визначену пунктом 1 цього наказу посаду ( т. 1 а. с. 177 ).
Листом від 01 липня 2019 року за вих. № 219 ОСОБА_1 було поінформовано про скорочення штату працівника сектору господарського забезпечення ( м. Вінниця ) відділу матеріально - технічного забезпечення ПП «Автотранском», який займав поса-ду начальника сектору ( одна штатна одиниця ). Станом на дату цього повідомлення, ОСОБА_1 працював на посаді начальника сектору, відповідно, підлягав звільнен-ню з роботи 02 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників. При цьому зизначалося, що станом на дату цього повідомлення пропозиції роботи, яка б відповідала професії позивача, у ПП «Автотранском» немає. У разі відсутності пропо-зиції роботи, яка б відповідала професії позивача, а також у разі, якщо позивач не прийме жодної із пропозицій іншої роботи, його буде звільнено з роботи 02 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату працівників ( пункт перший частини першої статті 40 КЗпП України ) ( т. 1 а. с. 178 ). Позивач ОСОБА_1 із наказом від 25 червня 2019 року № 24 та повідомленням від 01 липня 2019 року № 219 ознайомле-ний 02 липня 2019 року, що підтверджується його власноручним підписом на даному повідомленні ( т. 1, а. с. 178 ).
Листами від 08 липня 2019 року вих. № 223, від 05 серпня 2019 року вих. № 375 відповідач ПП «Автотранском» інформував вивільнюваного працівника ОСОБА_1 про пошук підприємством кандидатів на ряд посад. На обох цих листах ОСОБА_2 особисто зазначив, що з інформацією ознайомлений відповідно 08 липня 2019 року та 05 серпня 2019 року, однак його кваліфікація, рівень освіти та досвід ро-боти не відповідають вимогам даних посад, зокрема, у нього немає водійського по-свідчення, відсутні відповідний досвід роботи та освіта за спеціальністю «будова ав-томобілів, ремонт автомобілів». Позивач зазначив, що лист від 05 серпня 2019 року не містить умов праці на даній посаді ( розмір заробітної плати, робочий графік визна-чення місця роботи: це відрядження, переїзд, тощо ), а також він підписаний невідо-мою йому особою ( т. 1, а. с. 179, 180 ). 07 серпня 2019 року ОСОБА_1 надіслав на адресу підприємства заяву, де просив надати йому переважне право на залишення на роботі, прийнявши до уваги факт його тривалої, безперервної праці на ПП «Авто-транском», навчання на другому курсі Відокремленого структурного підрозділу Інс-титуту інноваційної освіти Київського національного університету будівництва архі-тектури, ступінь вищої освіти - магістр за заочною формою навчання. На підтвер-дження навчання до заяви надавалася довідка від 06 серпня 2019 року № ПВ-188 ( т. 1, а. с. 61-65 ).
Крім того 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 на адресу підприємства надіслав заяву, повідомивши, що оскільки на даний час вільна посада «Керівника групи під-розділів» у м. Вінниці, то на виконання вимог КЗпП України він просив надати йому оформлену належним чином пропозицію з переведення на дану посаду ( т. 1, а. с. 57-60, 184 ). У відповідь на вказану заяву листом від 06 вересня 2019 року вих. № 432 відповідач повідомив, що у штатному розписі ПП «Автотранском» відсутня посада «Керівник групи підрозділів» ( т. 1, а. с. 185 ).
21 серпня 2019 року ПП «Автотранском» направило на адресу ОСОБА_1 лист за вих. № 396, яким повідомляло про пошук підприємством кандидатів на ва-кантні посади із зазначенням основних функцій за посадами та вимог до кандидата ( т. 1, а. с. 85, 181-182 ). У відповідь на вказаний лист 22 серпня 2019 року позивач по-відомив, що вказаний інформаційний лист не містить основних та істотних умов праці на даних посадах ( розмір заробітної плати, робочий графік визначення місця роботи - це відрядження, переїзд, тощо ), тому не може бути розглянутий як пропозиція переведення на іншу посаду ( т. 1, а. с. 85 на звороті, 182 ).
Разом з тим 12 серпня 2019 року за вих. № 389/1 директором ПП «Автотранском» ОСОБА_3 до Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» Всеу-країнської професійної спілки «Співдружність» спрямоване подання з інформацією про розірвання трудового договору з працівником ПП «Автотранском» у зв`язку зі скороченням штату з проханням надати у письмовій формі згоду на звільнення з ро-боти 02 вересня 2019 року начальника сектору господарського забезпечення ( м. Він-ниця ) відділу матеріально - технічного забезпечення ПП «Автотранском» ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників ( по пункту першому частини першої статті 40 КЗпП України ) ( т. 1, а. с. 168 ). Всеукраїнська професійна спілка «Співдружність» направила на адресу ОСОБА_1 листа від 12 серпня 2019 року про розгляд 21 серпня 2019 року об 11.00 годині за адресою: м. Львів, вул. Бог-данівська, 15-А подання директора ПП «Автотранском» Пахомова В. Є. щодо розір-вання трудового договору з позивачем у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України. Позивача просили прибути на розгляд подання або надіслати письмову заяву про розгляд подання без його участі ( т. 1, а. с. 170-171 ). Крім того професійна спілка на адресу ОСОБА_1 направила листа від 20 серпня 2019 року, яким повідомлялося про те, що у разі не-можливості з`явитися на засідання первинної профспілкової організації ПП «Авто-транском» ВПС «Співдружність» 21 серпня 2019 року, де буде розглядатися подання директора ПП «Автотранском» ОСОБА_3 щодо розірвання з позивачем згідно пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудового договору у зв`язку зі скороченням штату працівників, про яке позивача поінформовано листом від 12 серпня 2019 року, він може прибути на наступне засідання 23 серпня 2019 року. ОСОБА_1 просили прибути на засідання з розгляду подання стосовно нього або надіслати на поштову адресу Профспілки: вул. Героїв УПА, 72, Львів , 79018. для ОСОБА_6 письмову заяву про розгляд подання без участі. Вказаний лист ОСОБА_1 отримав 21 серпня 2019 року ( т. 1, а. с. 86-87, 172-175 ), а наступного дня 22 серпня 2019 року направив на адресу ВПС «Співдружність» листа, де повідомив про недоведення до його відома про засідання профспілкової організації листом від 12 серпня 2019 року, а також що про наступне засідання, яке відбудеться 23 серпня 2019 року, його повідомлено лише 21 серпня 2019 року ввечері, тому просив перенести за-сідання та надати для ознайомлення подання директора ПП «Автотранском» ОСОБА_3 (т. 1, а. с. 91 ). У матеріалах справи наявна роздрукована електронна перепис-ка між позивачем та ОСОБА_4 ( член Ради Профспілки ), відповідно до якої ОСОБА_1 просив перенести засідання профспілки, а Рада ВПС «Співдруж-ність» повідомила, що перенесення засідання є неможливим, оскільки профспілка об-межена 15-денним строком на надання відповіді роботодавцю ( т. 1, а. с. 88-90 ).
За результатами розгляду подання щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи у зв`язку зі скороченням штату згідно протоколу розгляду подання від 23 серпня 2019 року первинна профспілкова організація ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» надала згоду на розірвання трудового договору у зв`язку зі скороченням штату пра-цівників з ОСОБА_1 згідно пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України ( т. 1, а. с. 169 ).
Наказом від 02 вересня 2019 року № 161-у ОСОБА_1 , начальника сектору відділу матеріально-технічного забезпечення сектору господарського забезпечення ( м. Вінниця ) звільнено 02 вересня 2019 року у зв`язку зі скороченням штату за пунк-том першим частини першої статті 40 КЗпП України. Позивач ознайомлений з нака-зом 02 вересня 2019 року ( т. 1, а. с. 183 ).
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керую-чись нормами статей 40, 42, 43, 49, 49-2, 16, 235 КЗпП України, виходив із того, що Статутом ПП «Автотранском» не передбачено обмежень директора щодо здійснення змін в організації виробництва і праці. Прийняття рішення про зміни в організації ви-робництва і праці, попередження про звільнення позивача ОСОБА_1 та наказ про його звільнення ( як і накази про прийняття на роботу, наступне переведення ) приймалися і видавалися директором ПП «Автотранском» ОСОБА_3 у межах повноважень, визначених у пунктах 6.6, 10.1 Статуту відповідача. При цьому, за вис-новком суду, при звільненні позивача відповідачем було дотримано вимоги частини першої статті 49-2 КЗпП України, його своєчасно попереджено про наступне вивіль-нення. ПП «Автотранском» пропонувало позивачу обрати іншу роботу за його профе-сією та/чи кваліфікацією серед наявних вакансій в ПП «Автотранском». Обставини наявних вакансій на підприємстві підтверджуються звітністю ПП «Автотранском», поданою в період з 02 липня по 02 вересня 2019 року до Львівського міського центру зайнятості. Однак позивач не подав заяви до ПП «Автотранском» про прийняття про-позиції з переведення на іншу посаду. Суд також дійшов виновку, що ОСОБА_1 не мав переважного права на залишення на роботі, оскільки таке право враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад. У даному випадку мало місце скорочення штату працівників ПП «Автотранском» у секторі господарського забезпе-чення ( м. Вінниця ) відділу матеріально-технічного забезпечення ( одна штатна оди-ниця, посада начальника ), тобто скорочення посади позивача, яка була єдиною. Крім того на засіданні первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» від 23 серпня 2019 року погоджено розірвання трудового договору у зв`язку зі скороченням штату працівників з ОСОБА_1 згідно пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України. За таких обставин суд вважав, що відпові-дачем було дотримано вимог трудового законодавства при звільненні позивача. Дово-ди позивача щодо порушення вимог закону при попередженні його про звільнення, прийнятті рішення про його звільнення з роботи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і спростовуються належними та допустимими доказами, наявни-ми в матеріалах справи, дослідженими судом під час розгляду справи, тому суд дій-шов висновку про відсутність підстав для визнання незаконним звільнення ОСОБА_1 і поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного про-гулу.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 11 лютого 2020 року, оскільки вони є правильними, об'-єктивними, такими, що ґрунтуються на нормах законодавства, яке регулює виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без за-конної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» ін-шою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конс-титуції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої стат-ті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі неза-конного звільнення, під яким слід розуміти, як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до за-кінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, у тому числі лік-відації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, ор-ганізації, скорочення чисельності або штату працівників. Аналіз даної норми дає під-стави дійти висновку про те, що вона передбачає кілька самостійних підстав для ро-зірвання трудового договору з працівником з ініціативи власника, а саме: ліквідацію; реорганізацію; банкрутство; перепрофілювання підприємства, установи, організації; скорочення чисельності працівників; скорочення штату працівників.
Оскаржуючи зазначене рішення суду першої інстанції, скаржник ОСОБА_1 вказує на неповноважність директора ПП «Автотранском» у прийнятті рішень щодо змін в організації виробництва і праці, зазначає про належність таких функцій згідно підпункту 6.4.2.9 Статуту ПП «Автотранском» та Процедури управління організацій-ною структурою ПАТ «Концерн Галнафтогаз», затвердженої наказом від 12 травня 2017 року № 31 виключно власнику підприємства - ПАТ «Концерн Галнафтогаз».
Колегія суддів апеляційного суду критично оцінює таку позицію скаржника та на-голошує, що суд першої інстанції на підставі частини першої статті 62, частини тре-тьої статті 64, частини другої статті 65 ГК України дійшов вірного висновку, що влас-ник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Питання про доцільність ( або недоцільність ) скорочення посад стосу-ється внутрішньогосподарської діяльності підприємства та належить до виключної компетенції роботодавця.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу саме на підпункт 6.4.2.9 Стату-ту ПП «Автотранском», вказуючи таким чином на виключність повноважень ПАТ «Концерн Галнафтогаз» щодо визначення організаційної структури підприємства. Од-нак даним підпунктом Статуту підприємства визначено, що до виключної компетенції Власника підприємства ( тобто ПАТ «Концерн Галнафтогаз» ) належить затверджен-ня процедури, правил та інших внутрішніх документів підприємства, визначення його організаційної структури, затвердження його штатного розкладу та загального розмі-ру фонду оплати праці. У свою чергу підпунктом 6.6.1.7 визначено, що директор під-приємства у межах наданих йому Статутом повноважень встановлює або затверджує з урахуванням вимог чинного законодавства, функціональні обов`язки працівників під-приємства, деталізує штатний розклад та фонд оплати праці на підприємстві в межах затвердженого власником типового штатного розкладу та загального розміру фонду оплати праці. Крім того, як вірно вказав суд першої інстанції, згідно з підпунктом 10. 1.1.Статуту підприємство самостійно розробляє і затверджує штатний розпис, визна-чає фонд оплати праці і встановлює форми, системи і розміри оплати праці, а також інші види доходів працівників. Таким чином Статутом ПП «Автотранском» безпосе-редньо визначена можливість відповідача визначати структуру останнього.
На задоволення клопотання скаржника судом апеляційної інстанції витребувана у засновника відповідача належним чином завірена копія наказу від 12 травня 2017 ро-ку № 31 «Щодо введення в дію Процедури управління організаційною структурою ПАТ «Концерн Галнафтогаз» з додатками. При цьому у супровідному листі ПАТ «Концерн Галнафтогаз» від 06 травня 2020 року за Вих. № 345/1 на адресу апеляцій-ного суду ( т. 2, а. с. 163-184 ) керівник товариства зазначає, що ознайомившись із ос-каржуваним судовим рішенням від 11 лютого 2020 року, не заперечується, що дирек-тор ПП «Автотранском» діяв у порядку та межах повноважень на прийняття рішення про зміни в організації виробництва і праці.
Апеляційний суд окремо зауважує, що Процедура управління організаційною структурою ПАТ «Концерн Галнафтогаз» стосується саме товариства та, як вказує сам скаржник, вона розповсюджується на його афілійованих членів. Проте відповідач до останніх у питаннях дотримання трудового законодавства у своїй внутрішній ді-яльності, щодо визначення штату працівників, організації виробництва не відносить-ся, у цій царині він є абсолютно вільним і самостійним. Згадана Процедура визначає лише загальний порядок управління організаційними процесами ( що убачається із самого тексту Процедури ), але жодним чином не позбавляє ПП «Автотранском» можливості визначати та закріплювати чисельність його працівників і штатний роз-пис, оптимізувати власну структуру у межах затвердженого власником фонду утри-мання ( заробітної плати ).
Відтак слід дійти висновку про безпідставність доводів позивача, що жодним чи-ном не вказують про порушення будь-яких його трудових прав при звільненні з ро-боти за пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України.
Як роз`яснено у пункті дев`ятнадцятому постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді спорів про звільнення за пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілю-вання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату праців-ників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації вироб-ництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється учасниками справи, що наказом від 31 травня 2019 року № 22 по ПП «Автотранском» вирішено з 03 вересня 2019 року провести зміни у структурі підприємства шляхом об`єднання Сектору гос-подарського забезпечення ( м. Вінниця ) відділу матеріально-технічного забезпечення з Сектором господарського забезпечення ( м. Львів ) відділу матеріально-технічного забезпечення в один підрозділ - «Сектор господарського забезпечення відділу матері-ально-технічного забезпечення», управління яким здійснюватиметься централізовано за місцем реєстрації підприємства у м. Львів. На підставі даного наказу наказом від 25 червня 2019 року № 24 з 03 вересня 2019 року виведено із штатного розпису ПП «Ав-тотранском» посаду сектору господарського забезпечення ( м. Вінниця ) відділу мате-ріально-технічного забезпечення, начальника цього сектору ( одна штатна одиниця ). 
Із наявних у матеріалах справи штатних розписів ПП «Автотранском» станом на 01 травня 2019 року, 02 липня 2019 року наявна одна посада начальника сектору гос-подарського забезпечення відділу матеріально-технічного забезпечення із місцем пра-ці у м. Вінниця. Однак станом на 03 вересня 2019 року така посада виведена із штат-ного розпису підприємства. Таким чином, як дійсно встановлено, у ПП «Автотранс-ком» мала місце зміна в організації виробництва, а саме за виробничої необхідності оптимізації роботи підприємства виведена посада сектору господарського забезпечен-ня ( м. Вінниця ) відділу матеріально-технічного забезпечення у кількості однієї штат-ної одиниці.
Звільнення з підстав, зазначених у пункті першому частини першої статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу ( частина друга статті 40 КЗпП України ).
Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Од-ночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробниц-тва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Сторонами у справі не заперечується, що з письмовим попередженням про нас-тупне вивільнення позивач був ознайомленим 02 липня 2019 року, наказ про його звільнення виданий 02 вересня 2019 року, таким чином слід констатувати дотримання роботодавцем вимог трудового законодавства щодо своєчасного попередження пра-цівника про наступне звільнення. 
Частиною третьою статті 49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з по-передженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною профе-сією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу ро-боту на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Тобто при вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець викона-ти вимоги частини другої статті 40, статті 49-2 КЗпП України стосовно працівника, який вивільнюється через зміни в організації виробництва і праці, слід виходити з то-го, що за змістом цих норм працівнику має бути запропонована наявна робота за від-повідною професією, спеціальністю чи кваліфікацією і лише завідсутності такої - ін-ша наявна робота. Відтак, виходячи з нормативного тлумачення даних положень тру-дового законодавства, власник або уповноважений ним орган одночасно з попере-дженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зо-бов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обій-мати відповідно до своєї кваліфікації. Власник вважається таким, що належно вико-нав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві ро-боту, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
З матеріалів справи, зокрема, попередження ОСОБА_1 про його звільнення від 01 липня 2019 року вих. № 219, убачається, що на момент цього попередження у ПП «Автотранском» пропозиції роботи, що відповідали б його професії, відсутні. Од-нак відповідач тричі 08 липня, 05 та 21 серпня 2019 року пропонував позивачу іншу роботу серед наявних вакансій у ПП «Автотранском», але позивач з різних підстав від запропонованої роботи відмовився чи то взагалі не розглядав їх як пропозицію. Заява до ПП «Автотранском» про прийняття пропозиції щодо переведення на іншу посаду позивачем не подавалася. Будь-яких доказів, які б свідчили, що позивачу не запропо-нована якась вакантна посада матеріали справи не містять та судом не встановлено, що цілком спростовує твердження скаржника.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує на неврахуванні судом першої інстанції наявності у нього переважного права на залишення на роботі, гарантованого статтею 42 КЗпП України. Проте з таким твердженням скаржника погодитися не мож-на. За змістом статті 42 КЗпП України переважне право й перевага у залишенні на ро-боті діють за наявності у роботодавця працівників, які обіймають таку саму посаду або виконують таку саму роботу, що й вивільнюваний, а не будь-яких інших. У тому разі, коли певну посаду обіймала або певну роботу виконувала одна особа й саме ця посада ( робота ) скорочується, зазначене переважне право чи перевага фактично не можуть бути реалізовані, хоча в роботодавця залишаються працювати працівники ін-ших спеціальностей і професій, які не включені до передбаченого статтею 42 КЗпП України переліку.
Слід мати на увазі, що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, пе-редбачених пунктом першим частини першої статті 40 цього Кодексу ( крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації ), протягом одного року має відповідно до статті 42-1 КЗпП України право на поворотне прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогіч-ної кваліфікації. Передбачене цією нормою закону суб`єктивне право працівника по-воротного прийняття на роботу виникає за умови прийняття власником таких праців-ників, які за спеціальністю і кваліфікацією відповідають його кваліфікації, спеціаль-ності і є чинним протягом одного року з дня його звільнення. 
Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового догово-ру з підстав, передбачених пунктами першим ( крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації ), другим-п`ятим, сьомим статті 40, пунктами другим і третім статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою вибор-ного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.
Відповідно до пункту десятого частини другої статті 247 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі організації на-дає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.
Пунктом десятим частини першої статті 38 Закону України «Про професійні спіл-ки, їх права та гарантії діяльності» передбачено, що виборний орган первинної проф-спілкової організації на підприємстві, в установі або організації дає згоду або відмов-ляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з праців-ником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у ви-падках, передбачених законом.
Пунктом дев`ятим постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним ор-гану допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випад-ків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України.
Із матеріалами цієї цивільної справи убачається, що ПП «Автотранском» зверта-лося із відповідним поданням від 12 серпня 2019 року вих. № 389/1 до Первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружність» про надання згоди на звільнення з роботи працівника ОСОБА_1 за пунктом першим частини першої статті 40 КЗпП України.
Частиною третьою статті 43 КЗпП України визначено, що подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого во-но внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. 
Розгляд подання директора ПП «Автотранском» щодо звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату відбувалося за відсутності останнього унаслідок, за твердженням останнього, несвоєчасного отримання ним повідомлення профспілково-го органу про розгляд подання роботодавця щодо його звільнення. Дійсно можливо погодитися, що таким чином має місце порушення вимог статті 43 КЗпП України. Правило частини третьої статті 43 КЗпП відповідає спеціальній нормі статті 235 КЗпП України, яка надає суду право поновити працівника на роботі тільки у разі звільненні його без законної підстави, адже згода виборного органу первинної проф-спілкової організації є елементом підстави для звільнення. Однак порушення строку попередження працівника про засідання профспілкового органу не є достатньою під-ставою поновлення працівника на роботі в судовому порядку. 
На засіданні первинної профспілкової організації ПП «Автотранском» ВПС «Співдружнісь» від 23 серпня 2019 року погоджено розірвання трудового договору з ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників згідно пунк-ту першого частини першої статті 40 КЗпП України. Таким чином слід ствердно вка-зувати на дотримання роботодавцем вимог статті 43 КЗпП України при звільненні по-зивача.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повин-на довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запере-чень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти Укра-їни» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подіб-них неспростованих презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вка-зав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з на-лежним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спо-рів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Мі-ра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різ-ною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року ).
Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє закон-ність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апе-ляційної скарги.
Враховуючи викладені доводи та обґрунтування, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції оцінивши докази, які містяться в матеріа-лах справи, дійшов правильного висновку у цьому спорі, оскільки така посада, як на-чальник сектору господарського забезпечення ( м. Вінниця ) відділу матеріально-тех-нічного забезпечення була виведена зі штатного розпису, тому у даному випадку від-булися зміни в організації виробництва і праці ПП «Автотранском». Позивача було завчасно попереджено про звільнення, йому пропонувалися усі вакантні посади, на які позивач переводитися відмовився, тому у відповідача були всі підстави для звіль-нення позивача відповідно до пункту першого частини першої статті статті 40 КЗпП України.
Таким чином суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають за-стосуванню у даному випадку, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і на-дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову, оскільки позивач не довів належними та допустимими доказами порушення норм трудового законодавства під час свого звільнення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у оскаржуваному рішенні, та зводяться фактично до переоцінки доказів, власного трактування щодо застосування трудового законодав-ства, незгоди скаржника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки. 
Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та про-цесуального права. 
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак во-на може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трид-цяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складений 22 червня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                             В. П. Рибчинський

Л. О. Голота