ОКРЕМА ДУМКА
Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Крата В. І.
 
25 березня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 760/15082/18
провадження № 61-46565св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Дундар І. О., (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнив частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року змінив, виклавши їх мотивувальні частини у редакції постанови.
 
При цьому Верховний Суд застосував висновки, зроблені в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року в справі № 727/4453/15-ц (провадження № 61-17338сво18).
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 січня 2020 року в справі № 727/4453/15-ц (провадження № 61-17338сво18) зроблено висновок висновок, що: 
«банком було застосовано комісію 30 % в односторонньому порядку, тобто без завчасного повідомлення учасника договору, що суперечить вимогам законодавства. […] суди попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних судових рішень дійшли правильного висновку, що ПАТ АБ «Укргазбанк» незаконно списало з карткового рахунку ОСОБА_2 комісію у розмірі 5 155,62 грн, оскільки згідно з укладеним з ним договором та положенням пункту 14.10 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», зміни до тарифів мали вступити в дію не раніше 01 лютого 2015 року, а операції по рахунку позивача відповідачем були здійснені, починаючи з 20 січня 2015 року, тому до 01 лютого 2015 року нові тарифи не могли набрати чинності. При цьому, змінивши в односторонньому порядку умови договору з 20 січня 2015 року, банк позбавив клієнта права на повідомлення про незгоду зі змінами та розірвання договору і почав застосовувати вказані зміни з дня прийняття одностороннього правочину».
 
Не можу погодитися із цим висновком з таких мотивів.
 
1. Згідно статті 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
1.1. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
1.2. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (частина перша та третя статті 202 ЦК України).
 
1.2.1 Правочин є найбільш розповсюдженим юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.
 
1.2.2. До односторонніх правочинів, зокрема, відносяться видача довіреності, відмова від права власності, складання заповіту, публічна обіцянка винагороди. При вчиненні одностороннього правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Між цим така сторона може бути представлена декількома особами, прикладом чого може виступати видання довіреності двома та більше особами, спільний заповіт подружжя та ін. 
 
1.2.3. Аналіз розуміння як правочину, так і одностороннього правочину свідчить, що односторонні правочини:
є вольовими діями суб`єкта;
вчиняються суб`єктами для здійснення своїх цивільних прав і виконання обов`язків;
спрямовані на настання правових наслідків (набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків).
 
1.3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
 
1.4. Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (статті 654 ЦК України).
 
1.5. Тлумачення статей 638, 651, 654 ЦК України свідчить, що зміна договору може відбуватися внаслідок вчинення одностороннього правочину, який спрямованим на зміну цивільних прав та обов`язків. Під формою зміни договору розуміється форма правочину, на підставі якого відбувається зміна договору. Зміна договору призводить до зміни зобов`язання в частині, зокрема, предмета, місця, строків виконання. У разі зміни договору на підставі одностороннього правочину зобов`язання змінюється з втіленням такого правочину в належну форму.
 
1.6. Згідно абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
1.7. Тлумачення абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) свідчить, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами
 
1.8. Норми щодо недійсності правочину можуть бути застосовані тільки до вчиненого одностороннього правочину. Якщо односторонній правочин не підписаний його стороною, то, звісно, він є невчиненим. Відповідно такий односторонній правочин не може кваліфікуватися як недійсний (нікчемний чи оспорюваний).
 
1.9. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що «не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено».
 
1.10. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 305/1180/15-ц (провадження № 14-82цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено».
 
1.11. Розмістивши на сайті ПАТ АБ «УкргазБанк» (yvww.ukrgazbank.com) односторонній правочин до договорів на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки АБ «УкргазБанк» та договорів комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у формі публічної пропозиції, банк не дотримався письмової форми внесення змін до договорів комплексного банківського обслуговування від 29 грудня 2014 року, від 17 січня 2015 року, від 19 січня 2015 року, від 19 січня 2015 року, укладених між ОСОБА_1 та ПАТ АБ «Укргазбанк». Тобто правочини щодо внесення змін до зазначених договорів не можуть вважатися вчиненим та таким, що породив правові наслідки, оскільки правові наслідки не можуть породжуватися не вчиненим одностороннім правочином.
 
1.15. За таких обставин, колегії суддів необхідно було постановити ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду у зв`язку із необхідністю відступу від висновку, що міститься в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 727/4453/15-ц (провадження № 61-17338сво18).

Суддя                                                                                                       В. І. Крат