ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2012/19                                                Головуючий суддя І інстанції Штих Т. В.
Провадження № 22-ц/818/3298/20                                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про звільнення майна з-під арешту (виключення майна з опису)

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.,
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Штих Т.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Шевченківський відділ державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та скасування арешту, 

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 29.02.2016, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований у реєстрі за № 1368, на Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.03.2015 року та скасувати арешт майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області серії ВП № 52695343 від 04.10.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29.02.2016 приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.03.2015 в розмірі 32 059,14 гривень на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».
Вважав, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинив його без відповідних правових підстав, не переконався у безспірності грошової вимоги. Позивач має ряд заперечень до нарахованої суми заборгованості за кредитом, розміру нарахованої комісії та терміну направлення вимоги.
Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 29.02.2016 та зареєстрований в реєстрі за № 1368, про стягнення 32 059,14 грн з ОСОБА_1 як заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.03.2015 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». Також просив скасувати арешт з його майна та заборону на його відчуження, накладений постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області серії ВП № 52695343 від 04.10.2016.
Відповідач проти позову заперечував. Вказав, що нотаріусом правомірно було вчинено виконавчий напис, відповідно до вимог законодавства, банк надав нотаріусу усі необхідні документи для вчинення нотаріальної дії, а направлення вимоги боржнику з дотримання 30-тиденного строку з моменту повідомлення останнього про заборгованість законом не передбачено, якщо виконавчий напис не стосується предмету іпотеки.
Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна проти задоволення позовної заяви заперечувала.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк».
Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 29 лютого 2016 року та зареєстрований в реєстрі за № 1368, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» грошових коштів у сумі 32059,14 грн, за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.03.2015 таким, що не підлягає виконанню.
Скасовано арешт майна ОСОБА_1 та заборону на його відчуження, накладений постановою державного виконавця Дзержинського (Шевченківського) відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області серії ВП № 52695343 від 04.10.2016 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування скарги зазначено, що оскаржене рішення ухвалене судом без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та з порушенням норм матеріального права.
Вважає, що укладена між банком та ОСОБА_1 Генеральна угода від 17.03.2015 містить всі істотні умови кредитування, а саме: суму кредиту, порядок надання Позичальнику кредитних коштів в користування, строк кредитування, розмір процентів, порядок погашення кредиту та процентів, відповідальність за прострочення строків повернення кредиту, з якими погодився Позичальник.
Зазначили, що згідно умов п.2.11 Генеральної угоди, Позичальник при укладенні був ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами та своїм підписом підтвердив факт надання йому як споживачу повної інформації про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Також Позичальник засвідчив свою згоду проте, що дана Генеральна Угода разом з запропонованими ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами та Правилами, Тарифами складає між ним та Банком кредитний договір. Таким чином, підписуючи Генеральну угоду, ОСОБА_1 погодився з усіма її умовами та у разі незгоди мав можливість звернутися до банку за будь-якими роз`ясненнями, пропозиціями щодо внесення змін, однак з часу укладання угоди, своєї незгоди не висловлював.
Послались на те, що як вбачається зі змісту позовної заяви, жодних розрахунків, або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед Банком, виконання зобов`язань за вказаним договором, не надається, тобто, позивач фактично не спростував, факту заборгованості перед Банком та розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вказано, що правилами ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено, що направлення письмової вимоги про дострокове повернення кредитних коштів є обов`язковою умовою, яка має передувати позасудовому стягнення заборгованості. Обрання певного способу пред`явлення вимоги належить до прав кредитора
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшов.
Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.
Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368, 372 ЦПК України розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
У статті 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.09.2013 між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № НАМ9/6183066 та 19.09.2013 року Кредитний договір б/н.
Між банком та позивачем 17.03.2015 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.
Відповідно до умов п. 2.1. Генеральної угоди від 17.03.2015 банк надав позивачу терміновий кредит у розмірі 24770,07 грн на термін 24 місяці, з 17.03.2015 по 31.03.2017 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в розмірі 24770,07 грн в обмін на зобов`язання позичальника повертати кредит, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 1239,49 грн для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, та інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 31.03.2017.
Відповідно до умов п. 2.8. Генеральної угоди від 17.03.2015 при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.
За заявою відповідача 29.02.2016, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1368, відповідно до запропоновано задовольнити вимоги відповідача в розмірі 32059,14 грн, що складаються з:
- поточної заборгованості по кредиту у розмірі 22790,42 грн;
- заборгованості за відсотками у розмірі 3055,87 грн;
- пені та комісії у розмірі 5469,66 грн;
- штраф у розмірі 743,19 грн;
- сплачені відповідачем кошти у розмірі 1200 грн за вчинення виконавчого напису.
Строк, за який провадиться стягнення з 17.03.2015 по 20.01.2016.
Старшим державним виконавцем Дзержинського (Шевченківського) відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Молотіловою В.В. 21.04.2016 на підставі вищевказаного виконавчого напису винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52695343.
Старшим державним виконавцем Дзержинського (Шевченківського) відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Молотіловою В.В. 21.04.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Старшим державним виконавцем Дзержинського (Шевченківського) відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Молотіловою В.В. 23.05.2017 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції вказав, що з оспорюваного виконавчого напису та матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.
Крім цього, як вбачається з виконавчого напису, його вчинено за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 17.03.2015, яку складено з метою створювання сприятливих умов для виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № НАМ9/6183066 від 19.09.2013 року та Кредитним договором б/н від 19.09.2013. Отже генеральна угода про реструктуризацію сама по собі не є кредитним договором та не містить всіх умов вказаних кредитних договорів, наприклад генеральна угода не містить вимог щодо сплати позичальником комісії, її розміру та порядку нарахувань, між тим нотаріусом у виконавчому напису вказану комісію запропоновано стягнути разом з пенею.
Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Суд встановив, що вимогу про усунення порушень та сплату заборгованості направлено позивачу банком 03.02.2016, а виконавчий напис нотаріусом вчинено вже 29.02.2016, що свідчить про недотримання останнім 30-денної терміну з дня отримання позивачем як позичальником цієї вимоги.
За таких обставин суд вважав необхідним скасувати обтяження у вигляді арешту майна боржника, накладеного Постановою державного виконавця Дзержинського (Шевченківського) відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області серії ВП № 52695343 від 04.10.2016.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів.
Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року№ 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ вищевказаного Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, якою керувався нотаріус.
Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.
Відповідно до ч. 2 п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка була чинною на день вчинення нотаріальних дій, - якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Аналогічне положення викладено у пункті 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затверджено Наказом МЮ України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано МЮ України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595): вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
У матеріалах справи відсутні докази про те, що виконавчий напис нотаріуса був вчинений відповідно до визначеного у вказаних нормах Закону України «Про захист прав споживачів» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України правила про попереднє за 30 днів надсилання попередження боржнику. Не погашення заборгованості після такого попередження кредитора є необхідною для вчинення виконавчого напису ознакою безспірності вимог кредитора. Не ґрунтуються не згаданих вимогах Закону України «Про захист прав споживачів» посилання банку на те, що не передбачено обов`язкового направлення письмової вимоги про дострокове повернення боргу.
Крім того, колегія суддів відхиляє посилання Банку на те, що, підписуючи Генеральну угоду, позивач підтвердив своє погодження з Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки сам текст угоди не дублює істотні умови кредитування, зокрема строки повернення кредиту, пені та порядок нарахування комісій, а приватному нотаріусу не було надано підписаних позивачем Умов і правил. Таким чином виконавчий напис був вчинений нотаріусом на підставі неповного тексту правочину, частина якого містилася в Умовах та Правилах, які не були підписані позичальником, що свідчить спірний характер тих вимог, стосовно яких нотаріус вчинив виконавчий напис.
Про спірний характер договору кредиту, укладеного сторонами шляхом приєднання до розроблених банком Умов та Правил свідчить права позиція про мінливий характер таких положень договору, зміст яких має додатково доводитися кредитором, яка була викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Таким чином, вірним є висновок районного суду про те, що сама по собі Генеральна угода не є належним кредитним договором, який має бути підставою для стягнення у позасудовому порядку шляхом вчинення нотаріального напису.
Посилання апелянта на те, що боржником не спростовано розмір заборгованості у даному випадку не має правового значення, оскільки судом безперечно було встановлено невідповідність дій нотаріуса при вчиненні виконавчого напису вимогам закону та про спірний характер заявлених банком до нотаріуса вимог.
відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент винесення державним виконавчем постанови про арешт майна боржника, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду.
Таким чином, з огляду на те, що виконавчий документ на підставі якого було відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника, визнано таким, що не підлягає виконанню, відсутні підстави для похідних від нього правових у вигляді наслідків збереження чинності такого арешту.
Наведе свідчить, що доводи скарги не знайшли свого підтвердження, висновки суду не спростовані, судом першої інстанції ухвалене рішення із дотриманням вимог закону.
Тому суд апеляційної інстанції на підставі ч. 1 ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 01 червня 2020 року.

Головуючий                                                        В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                        І.В. Бурлака.

                                                                       О.М. Хорошевський.