ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

19 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/780/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,        
розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 (суддя суду першої інстанції Прасов О.О.), прийняте за правилами спрощеного позовного провадження в м. Запоріжжі, повний текст рішення складений 10.03.2020 в адміністративній справі № 280/780/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,– 
ВСТАНОВИВ:
02 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.05.2019 по день фактичної виплати, викладену у листі №6561 від 20.11.2019; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29.05.2019 по день фактичної виплати шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, виходячи з 12 місячного грошового забезпечення перед звільненням.
Адміністративний позов обґрунтовано тим, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , з 29.05.2019 був звільнений з військової служби за станом здоров`я. В період проходження служби відповідачем нарахування грошового забезпечення проводилося не в повному обсязі, а також не було виплачено компенсацію за додаткову відпустку як учаснику бойових дій, в зв`язку з чим рішеннями Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №280/3500/19 та від 19.08.2019 у справі №280/3502/19 відповідно раїни, оскільки було покладено обов`язок на відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.05.2019 та грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 09.12.2015 по 29.05.2019. Позивач зазначає, що має право на отримання компенсації за час затримки розрахунку при звільненні на підставі положень ст. 117 КЗпП України, оскільки положеннями спеціального законодавства питання відповідальності за затримку розрахунку не врегульовані. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2020  відмовлено у задоволенні адміністративного позову. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позову, стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. 
Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами адміністративного позову. На переконання позивача суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що виплата належних позивачу на день звільнення сум здійснена на виконання рішень суду та не з вини відповідача, оскільки у відносинах сторін не виникало спору саме щодо розміру належних позивачу сум, а відповідач заперечував право на виплату індексації та компенсації. Скаржник стверджує про безпідставність посилання суду на судові рішення Верховного Суду у справах №№802/2360-17 та 560/2342/19.
Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 . Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 29.05.2019 за №130 ОСОБА_1 був звільнений з військової служби за станом здоров`я.
В період проходження позивачем служби, а саме 01.01.2016 по 29.05.2019 відповідачем не проводилась індексація грошового забезпечення, що стало підставою звернення ОСОБА_1 з відповідним позовом до суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.08.2019 у справі №280/3502/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.10.2019, задоволено у повному обсязі позов ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 - визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки, як учаснику бойових дій за період з 09.12.2015 по 29.05.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.05.2019; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 09.12.2015 по 29.05.2019, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.05.2019.
Також, позивачем оскаржено до суду бездіяльність відповідача з приводу не нарахування та не виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.09.2019 у справі №280/3500/19, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019, задоволено у повному обсязі позов ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 - визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 29.05.2019; зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 розрахунок та виплатити невиплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.05.2019.
Позивач звернувся до відповідача із заявою від 06.12.2019 про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.05.2019 по фактичний день виплати за рішеннями суду у справах №№280/3502/19 і 280/3502/19.
Листом від 20.12.2019 №6561 на вказане звернення ВЧ НОМЕР_1 повідомила позивача про неможливість нарахування та виплатити середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 29.05.2019 по фактичний день виплати на виконання рішень Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/3500/19 та №280/3502/19, оскільки на військовослужбовців, які проходили службу у військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, положення КЗпП України не поширюється. 
Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у виплаті компенсації за час затримки розрахунку при звільненні позивач звернувся з цим адміністративним позовом. 
Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.117 КЗпП України з огляду на те, що належні до виплати суми визначені судовими рішеннями від 19.08.2019 у справі №280/3502/19 та від 10.09.2019 у справі №280/3500/19 після звільнення позивача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке. 
Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законодавством врегульовано правове становище осіб, які проходять військову службу, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці, зокрема: Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України від 10.12.2008 №1153/2008, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ, Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей» від 17.07.1992 № 393, Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Разом з тим, вказаними нормативними актами не врегульовано порядок виплати грошового забезпечення особам за час затримки розрахунку.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Слід зауважити, що непоширення норм Кодексу законів про працю України на військовослужбовців стосується саме порядку та умов визначення норм оплати праці (грошового забезпечення) та порядку вирішення спорів щодо оплати праці.
Питання ж відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими грошового забезпечення) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад розміри виплати грошового забезпечення.
В той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі – КЗпП України).
Ст. 12 Конвенції Міжнародної організації праці «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30.06.1961 встановлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.
Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення провести з ним розрахунок у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.
Однак, суд апеляційної інстанції зауважує що ст. 117 КЗпП України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення.
Відповідно до фактичних обставин справи відповідачем станом на день звільнення позивача – 29.05.2019 індексація грошового забезпечення та компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій не нараховувалася та не виплачувалася.
За змістом судових рішень від 19.08.2019 у справі №280/3502/19 та від 10.09.2019 у справі №280/3500/19 відповідач заперечував наявність підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення та компенсації за додаткову відпустку, тобто ці виплати мали між сторонами спірний характер. 
Отже, обов`язок відповідача щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій було покладено відповідними судовими рішеннями від 19.08.2019 у справі №280/3502/19 та від 10.09.2019 у справі №280/3500/19, тобто після звільнення позивача.
Відтак, відсутні підстави стверджувати, що положення ст. 117 КЗпП України передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати, що встановлена судовим рішенням. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання суду першої інстанції на судові рішення Верховного Суду у справах №№802/2360-17 та 560/2342/19 не призвели до неправильного вирішення справи. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим із дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду, тому підстави для зміни або скасування судового рішення в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, 321, 325 КАС України суд, –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.03.2020 в адміністративній справі № 280/780/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.
Постанова в повному обсязі складена 19.05.2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай