ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 301/1767/17
 
провадження № 61-20751св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,                 Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - Іршавська державна нотаріальна контора,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року в складі колегії суддів Кожух О. А.,              Куштана Б. П., Мацунича М. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і просив визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 та визнати за ним право власності на 1/3 частину спадкового нерухомого майна після її смерті. 
 
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 указував, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина.
 
Позивач і відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом.
 
ОСОБА_1 указував, що після смерті матері він захворів, у нього підвищувався артеріальний тиск, віднімало ноги, щодня крутилася голова, він втрачав рівновагу, мав тремор рук, не міг ходити на далекі відстані, тримати ручку, писати та підписуватися, в зв`язку з чим не міг своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому зробив це після одужання.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області                               від 16 листопада 2017 року позов задоволено частково, визначено                    ОСОБА_1 додатковий одномісячний строк з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .
 
У задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна після смерті ОСОБА_4 відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що в період із дня відкриття спадщини 07 січня 2015 року до пред`явлення позову 23 серпня 2017 року позивач хворів, що підтверджується показаннями відповідача ОСОБА_3 , а тому дані обставини є об`єктивною та істотною причиною для визнання поважною причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого                    2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 16 листопада                  2017 року в частині задоволення позовної вимоги про визначення додаткового строку на прийняття спадщини скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовлено.
Апеляційний суд виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для відмови в задоволенні цієї вимоги. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
17 березня 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувану постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Указує, що пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин, які підтверджуються показаннями свідків. 
 
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна в касаційному порядку не оскаржується, а тому Верховним Судом не переглядається. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У червні 2018 року до Верховного Суду надійшли відзиви відповідачів, у яких вони просили залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла  ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. 
 
22 травня 2002 року ОСОБА_4 склала заповіт на користь ОСОБА_2 , який був скасований складенням спадкодавцем нового заповіту від 21 січня 2009 року на користь ОСОБА_3 .
 
Заявою від 06 липня 2009 року ОСОБА_4 скасувала заповіт від 21 січня 2009 року.
 
Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є син      ОСОБА_1 та онуки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 
 
02 березня 2015 року ОСОБА_3 , 29 квітня 2015 року ОСОБА_2 із дотриманням строку для прийняття спадщини подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.
 
Постановою завідувача Іршавської державної нотаріальної контори               від 29 грудня 2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_3 у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
 
Постановою завідувача Іршавської державної нотаріальної контори                  від 11 січня 2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом спадкоємцю ОСОБА_2 у зв`язку з ненаданням правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
 
Указані постанови нотаріуса в установленому порядку не оскаржувалися та незаконними не визнавалися. 
 
ОСОБА_1 на день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 не проживав разом зі спадкодавцем і не був зареєстрований у належному спадкодавцеві будинку.
 
Постановою завідувача Іршавської державної нотаріальної контори                       від 08 грудня 2016 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та ненаданням правовстановлюючих документів на нерухоме майно.
 
29 вересня 2017 року ОСОБА_3 подав до нотаріальної контори заяву, відповідно до якої він не заперечує проти прийняття спадщини спадкоємцем ОСОБА_1 
 
ОСОБА_2 письмову згоду на прийняття спадщини позивачем, який пропустив строк для прийняття спадщини, не надав та заперечує проти визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини позивачу.

Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Оскаржувані судові рішення відповідаютьзазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
 
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
 
Згідно з частинами першою, третьою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
 
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Установивши, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження існування об`єктивних та істотних труднощів для позивача для своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини, апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про надання додаткового строку для прийняття спадщини. 
 
Обставини, на які в касаційній скарзі посилається ОСОБА_1 , і які вважає підтвердженими показаннями свідків про хворобливий стан позивача й неможливість прибути до нотаріауса для написання заяви, були обґрунтовано відхилені апеляційним судом як неналежні та недостатні  докази на підтвердження таких обставин.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судами обставин і незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім. 
 
Ураховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваної постанови апеляційного суду - без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову апеляційного суду Закарпатської області від 14 лютого 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук