Номер провадження: 22-ц/813/439/20 
Номер справи місцевого суду: 686/30314/18
Головуючий у першій інстанції Сметаняк О.Я.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегії суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді Ващенко Л.Г.
суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,
за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника ОСОБА_1 і заявниці ОСОБА_2 

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 на ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 лютого 2019 року (одноособово суддя Сметаняк О.Я.) у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області Дячок Маріанни Василівни про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
20.12.2018 року ОСОБА_2 звернулась зі скаргою на постанову старшого державного виконавця першого відділу державної виконавчої служби міста Хмельницький Головного територіального управління юстиції в Хмельницькій області Дячок М.В. (далі-старший держвиконавець ВДВС) і просила: визнати протиправною постанову у ВП №6677346 старшого держвиконавця ВДВС про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-189 від 10.02.2006 року, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини доходу (заробітку) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та скасувати постанову у ВП №6677346 старшого держвиконавця ВДВС від 14.09.2018 року про закінчення виконавчого провадження. Скарга обґрунтована наступним.
10.12.2018 року поштовим зв`язком ОСОБА_2 отримала постанову від 14.09.2018 року у ВП № 6677346 старшого держвиконавця ВДВС про закінчення виконавчого провадження, яка винесена на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із фактичним виконанням у повному обсязі рішення за виконавчим листом.
До постанови додані копії квитанції електронних переказів сумнівного походження по сплаті аліментів за 2010-2018 роки на загальну суму 19 285,37 гривень за новим розрахунком заборгованості станом на вересень 2018 року зі сплати аліментів на суму 10 181 гривень, з підтвердженням сплати вказаної суми на підставі доданої квитанції.
Вказана постанова порушує її права та законні інтереси, оскільки під час здійснення виконавчого провадження аліменти на утримання сина стягувались не у повному обсязі. Станом на 10.05.2018 року за боржником обліковувалась заборгованість у розмірі 29 465,37 гривень. Боржником надано 25 квитанцій електронних переказів за 2010-2018 роки про перерахування різних платежів на прізвище « ОСОБА_2 » - Білолісся , з яких важко зрозуміти кому вони адресовані, чоловіку чи жінці. У с. Білолісся Тарабунарського району Одеської області значна кількість мешканців з таким прізвищем. В наданих квитанціях відсутнє призначення переказу та докази отримання особою відповідних платежів.
Відповідно до розрахунку заборгованості від 10.05.2018 року, боржником частково виплачена заборгованість на загальну суму 10 181 гривень, а інша заборгованість у розмірі 19 285,37 гривень сплачена не була.
Додані квитанції електронних переказів за 2010-2018 роки не можуть бути допустимими та належними доказами на підтвердження сплати аліментів, і, оскільки погашення заборгованості на суму 19 285,37 гривень не підтверджено, тобто має місце невиконання боржником рішення суду, держвиконавець ВДВС безпідставно закрив виконавче провадження.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила скаргу задовольнити.
ОСОБА_2 та її представник не приймали участі у судовому засіданні 27.02.2019 року, просили розгляд заяви здійснити за їх відсутності, скаргу підтримали у повному обсязі. 
Старший держвиконавець ВДВС у судове засідання 27.02.2019 року не з`явилась, скаргу просила розглянути за її відсутності, скаргу не визнала і просила відмовити у її задоволенні, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження винесено на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення суду.
Заінтересована особа боржник ОСОБА_1 та його представник не приймали участі у судовому засіданні 27.02.2019 року, просили скаргу розглядати за їхньої відсутності, у задоволенні скарги просили відмовити, посилаючись на обставини фактичного виконання рішення суду, тобто сплати аліментів в повному розмірі.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 27.02.2019 року скаргу задоволено у повному обсязі.
ОСОБА_1 не погодився із ухвалою суду першої інстанції від 27.02.2019 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні скарги, посилаючись порушенням судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 зазначає: 
Судом першої інстанції не надано оцінку аргументам та доводам ОСОБА_1 , викладених у його запереченнях на скаргу ОСОБА_2 , разом з тим, суд лише загально зазначив, що боржник посилався на обставини фактичного виконання рішення суду. Суд досліджував лише доводи стягувача (скаржника), жодним чином не беручи до уваги доводи та аргументи, які викладені у запереченнях ОСОБА_1 .
На підтвердження виконання зобов`язань щодо сплати аліментів ОСОБА_1 надані копії квитанцій про здійснення грошового переказу, в яких містяться наступні реквізити: номер переказу, прізвище отримувача - ОСОБА_2 і сума переказу. Жодні інші реквізити не передбачені правилами чи порядком здійснення грошових переказів в ПАТ «Укрпошта». Таким чином, інформація, наявна в квитанціях про здійснення грошового переказу, є достатньою, оскільки інше не передбачено чинними нормами законодавства та не доведено скаржником.
Факт отримання чи не отримання стягувачем грошових коштів (аліментів), не може свідчити про виконання чи не виконання платником зобов`язань зі сплати аліментів та про наявність чи відсутність боргу, у даному випадку, значення має саме факт сплати аліментів, що і було зроблено боржником і підтверджується відповідними доказами (квитанціями).
Крім того, ОСОБА_3 обрала неправильний спосіб захисту. ОСОБА_2 просила визнати протиправною та скасувати постанову від 14.09.2018 року у виконавчому провадженні ВП № 6677346, однак коли йде мова про оцінку рішень, дій або бездіяльність в контексті цивільного судочинства, ми можемо говорити про правомірність чи неправомірність таких дій, оскільки це визначено самим ЦПК України, але в жодному випадку не про протиправність таких рішень, дій чи бездіяльності, у протилежному випадку, мова йде про адміністративне судочинство. Цивільним законодавством не передбачений такий спосіб захисту, як визнання протиправним і скасування рішення державного виконавця, така вимога виходить за межі юрисдикції загального суду.
В ухвалі (в мотивувальній її частині) суд фактично не посилається на жодну конкретну норму матеріального права в обґрунтування свого рішення, що свідчить про невмотивованість такої ухвали. Суд в ухвалі посилається на «платіжні доручення», що за своєю суттю та природою є відмінними від квитанцій. 
Нормами чинного законодавства, чи будь-якими іншими підзаконними нормативними актами не передбачено наявність чи відсутність певних реквізитів, які зазначаються у квитанції про здійснення грошового переказу через ПАТ «Укрпошта», відтак з цього слідує, що наявна у таких квитанціях інформація щодо номера грошового переказу, прізвища отримувача та суми переказу є достатньою для підтвердження факту сплати певної грошової суми (у даному випадку в якості аліментів) на ім`я конкретної особи (у даному випадку прізвище).
Суд не взяв до уваги той факт, що стягувач не подала жодного доказу на підтвердження факту неотримання нею грошових коштів за наявними у справі квитанціями. Крім того, є нелогічним та недоцільним надіслання ОСОБА_1 грошових коштів на ім`я іншої особи, не стягувача, проте з аналогічним стягувачу прізвищем. 
ОСОБА_2 і старший держвиконавець ВДВС не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу ОСОБА_2 , дійшов висновку, що відсутні підстави для закриття виконавчого провадження за виконавчим листом щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , постанова держвиконавця ґрунтується на не перевірених обставинах й не підтверджено належними та достатніми доказами і має ознаки припущення (а.с.61,62).
Колегія суддів не погоджується з висновками суду з таких підстав.
Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а також рішеннями, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.
Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ст. 39 ч.1 п.9, ч.3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі-Закон).
У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ст. 41 ч.1 Закону).
З матеріалів справи вбачається наступне.
Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 10.02.2006 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суд стягнув аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини доходу (заробітку) але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.58).
На підставі виконавчого листа №2-189 від 10.02.2006 року, виданого Татарбунарським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , держвиконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження ВП №6677346 (а.с.36,36 зворот).
30.06.2015 року, у зв`язку із досягненням дитиною повноліття, держвиконавцем ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
27.04.2018 року до ВДВС надійшла заява стягувача ОСОБА_2 про заборгованість боржника зі сплати аліментів, починаючи з 2010 року.
Держвиконавцем ВДВС здійснено розрахунок заборгованості по аліментам з 01.01.2010 року по 12.06.2014 року, яка станом на 10.05.2018 року становила 29 485,37 гривень (а.с.7,8).
20.06.2018 року боржник надав держвиконавцю ВДВС квитанції про перерахування аліментів на користь ОСОБА_2 у період з 2010 по 2014 роки на суму 21 170 гривень, а 16.07.2018 року боржник сплатив 10 180 гривень заборгованості, що підтверджено письмовими доказами (а.с.9-19).
Зокрема, на підтвердження виконання зобов`язань щодо сплати ОСОБА_1 аліментів надані копії квитанцій про здійснення ним грошових переказів у період з 2010 по 2014 роки, в яких містяться наступні реквізити: номер переказу, прізвище отримувача - ОСОБА_2 і сума переказу.
Правилами надання поштового зв`язку, затвердженими постановою КМУ від 05.03.2009 року №270 (далі-Правила, п.42), визначені реквізити для поштового переказу (найменування адресата: для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові (у називному відмінку), для юридичних осіб - повне найменування підприємства, установи, організації, а також якщо відомо посада, ім`я та прізвище адресата,  поштова адреса в такій послідовності: найменування вулиці (проспекту, бульвару, провулку), номер будинку, квартири; найменування населеного пункту, району, області; поштовий індекс; країна призначення).
Разом з тим, Правила не зазначають, яка інформація зазначається у квитанції про грошовий переказ, при цьому, п. 65 Правил зазначає, що поштовий переказ у межах України пересилається лише в національній валюті після внесення відправником суми, призначеної для переказу, та плати за його пересилання в готівковій формі чи шляхом безготівкового розрахунку.
Боржник надав квитанції про переказ грошових коштів « ОСОБА_2 . Білолісся» за період з 2010 по 2014 роки.
У засіданні колегії суддів ОСОБА_2. пояснила, що у боржника ОСОБА_1 у с. Білолісся Татарбунарського району нікого з родичів, крім стягувача ОСОБА_2 і сина ОСОБА_1 , немає.
Зважаючи на те, що боржником надані квитанції про здійснення ним грошових переказів на ім`я ОСОБА_2 у період з 2010 по 2014 року на суму 21 170 гривень, а 16.07.2018 року боржник сплатив 10 180 гривень, всього 31 350 гривень (загальна сума заборгованості становила 29 485,37 гривень), що підтверджено належними і допустимими доказами, відсутні підстави для визнання незаконною постанови старшого держвиконавця ВДВС від 14.09.2018 року про закінчення виконавчого провадження.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову ОСОБА_2 у задоволенні скарги на постанову старшого держвиконавця ВДВС.
Доводи представника ОСОБА_1 щодо наявності належних і допустимих доказів на підтвердження боржником факту погашення заборгованості по аліментам за 2010-2014 роки і відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_2 прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування ухвали суду.
Ствердження у скарзі про неналежний спосіб захисту і порушення юрисдикції у справі безпідставні, оскільки, по-перше, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ч.1 ЦПК України), і, по-друге, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ч.1 ЦПК України).
Заперечення ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції із посиланням на те, що надані квитанції не є належними і допустимими доказами на підтвердження погашення заборгованості по аліментам до уваги не приймаються.
На підтвердження виконання зобов`язань щодо сплати аліментів ОСОБА_1 надав копії квитанцій про здійснення ним грошових переказів у 2010-2014 роках, в якіх містяться необхідні реквізити для ідентифікації дати відправки, розміру грошового переказу та особи, якій адресований грошовий переказ.
Будь-які інші реквізити для квитанції про грошовий переказ, Правилами не передбачені. Інформація, наявна в квитанціях про здійснення грошового переказу, є достатньою, оскільки інше не передбачено чинними нормами законодавства і не спростовано ОСОБА_2 .
Факт отримання або не отримання ОСОБА_2 грошових коштів (аліментів), ха наявності належних та допустимих доказів про відправлення грошових переказів, не може свідчити про виконання чи не виконання платником зобов`язань зі сплати аліментів, як не може свідчити про наявність чи відсутність боргу.
Боржник, належними і допустимими доказами, які не спростовані стягувачем, довів факт сплати ним аліментів у 2010-2014 роках. 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про задоволення скарги, висновки суду не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права, суд неправильно застосував норми ст. 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження», п.п.42,65 Правил, ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
З огляду на те, що колегія суддів відмовляє ОСОБА_2 у задоволенні скарги, заявник не має право на відшкодування судових витрат, а ОСОБА_1 може ставити питання про відшкодування судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА 
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:         

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Татарбунарського районного суду Одеської області від 27 лютого 2019 року - скасувати.
Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні скарги про визнання незаконною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття в може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови. 
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 13.02.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 

                                                        Г.Я. Колесніков