ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 лютого 2020 року                                                                                      Справа № 924/534/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Коломис В.В. ,  суддя Саврій В.А. 

секретар судового засідання Полюхович І.Г.
за участю представників сторін:
позивача: Незнамової Т.О., адвоката за довіреністю №14-355 від 10.10.19р.
відповідача: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області, ухваленого 25.09.19р. суддею Заярнюк І.В. об 15:47 у м.Хмельницькому, повний текст складено  05.10.19р. у справі № 924/534/19 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", Хмельницька область, м.Шепетівка
про стягнення 6 910 524.28 грн., з яких 5 662 562,16 грн. заборгованості, 487 427,36 грн. пені, 199  456,92 грн. 3% річних, 561  077,84 грн. інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

На адресу господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" про стягнення 6 910 524,28 грн..
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно та в неповному обсязі здійснив оплату за газ, переданий за договором постачання природного газу від 21.09.2017 р. №1194/1718-БО-34 в січні - березні 2018 р. Як на правову підставу позову посилається на положення ст. ст. 11-16, 258, 509, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 655, 712 ЦК України, ст. ст. 20, 173, 174, 175, 193, 216, 217, 230, 231, 264, 265 ГК України.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25.09.2019 року у справі №924/534/19 позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", Хмельницька область, м. Шепетівка про стягнення 6 910 524.28 грн., з яких 5  662 562,16 грн. заборгованості, 487 427,36 грн. пені, 199 456,92 грн. 3% річних, 561 077,84 грн. інфляційних втрат задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 95 (код 37587657) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6 (код 20077720) 5  662 562,16 грн. (п`ять мільйонів шістсот шістдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні 16 коп.) заборгованості, 243 713,68 грн. (двісті сорок три тисячі сімсот тринадцять гривень 68 коп.) пені, 199 456,92 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят шість гривень 92 коп. ) 3% річних, 557 157,93 грн. (п`ятсот п`ятдесят сім  тисяч сто п`ятдесят сім гривень 93коп.) інфляційних втрат, 103 599,06 грн. (сто три тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 06 коп.) витрат зі сплати судового збору.
Обґрунтовуючи рішення, суд з посиланням на ст.ст. 11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 546, 548, 551, 625, 712 ЦК України, 173, 174, 193, 230, 231 ГК України, умови договору поставки природного газу від 21.09.2017р. №1194/1718-БО-34, прийшов до висновку про повне задоволення вимог щодо стягнення 3 % річних, часткове задоволення інфляційних нарахувань та зменшення розміру нарахованої пені на 50%, а тому дійшов до висновку про часткове задоволення позову.
Не погодившись із винесеним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.2019 року у справі №924/534/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 3 919,91 грн. та пені у розмірі 243 713,68 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Так, з посиланням на ст.625 ЦК України, лист Верховного суду України від 03.04.97 № 62-97 "Про рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ",  п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", постанови Верховного Суду від 17.07.18р. у справі №904/10242/17, від 04.12.2018 року у справі №913/63/18, постанову об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019р. у справі №905/600/18  вказує, що нарахування інфляційних втрат за наступний період здійснюється із урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця. 
Крім того, з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, постанову ВГСУ від 08.04.2015р. у справі №902/1568/14 вказує, що під час зменшення пені судом не було враховано інтереси позивача; не враховано те, що важкий фінансовий стан (збитковість), спричинений несвоєчасністю оплати контрагентів відповідача,  не є винятковим випадком та підставою для зменшення неустойки. На підтвердження своєї позиції щодо оцінки винятковості обставин для зменшення штрафних санкцій та необмеженості відповідача у способах  та шляхах виконання своїх зобов`язань, також посилається на постанову Верховного Суду від 04.05.2018р. у справі №908/1453/14 та від 12.06.2018р. у справі №922/1010/16.
Суд не надав належної оцінки ступеню виконання зобов`язання боржником, не виконавши при цьому вимоги закону щодо оцінки майнового стану сторін, які беруть участь у зобов`язанні, та інших інтересів сторін, що заслуговують на увагу, що призвело до порушення судами приписів статті 233 ГК України, статей 525, 526, 551, 599, 625 Цивільного кодексу України.
Відзиву на апеляційну скаргу від товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" не надійшло, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідач не скористався правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечив явку свого представника у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином про, що свідчить реєстр про відправку рекомендованої кореспонденції (а.с.92-94,95 т.2). 
Проте, від ТОВ "Шепетівка Енергоінвест" повернулися ухвали суду про відкриття провадження у справі, призначення скарги до розгляду від  12.12.19р. та про виправлення описки від 20.01.20р. з відміткою  "інші причини - адресат відсутній" за адресою: 30405, м.Шепетівка, вул.Героїв Небесної Сотні, 95, "інші причини" за адресою: 01004, м.Київ, вул. Басейна, 3 (а.с. 74-77, 82-91, т.2). Крім того, вказані ухвали були надіслані відповідачу на адресу: 30400, Хмельницька обл . , Шепетівський р-н, м. Шепетівка, пр. Короленка , 1-А ,  що підтверджується реєстром про відправку рекомендованої кореспонденції (а.с. 95, т.2). 
Відповідно до п. 11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.
Пунктом 3.9.1 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції визначено, що за змістом ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв`язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту АТ "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. 
Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду відповідача, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами.
У судовому засіданні представник апелянта підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення на обґрунтування свої позиції. Просить рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.2019 року у справі №924/534/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 3 919,91 грн. та пені у розмірі 243 713,68 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.
21.09.2017 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест" (споживач) на підставі, зокрема Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 р. №187 (далі - Положення), укладено договір постачання природного газу №1194/1718-БО-34 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 договору).
У п. 2.1 договору зазначено, що постачальник передає споживачу з 01.10.2017 р. по 31.03.2018 р. (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3360,0 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): жовтень 195,0 тис. куб. метрів, листопад 480,0 тис. куб. метрів, грудень 685,0 тис. куб. метрів, січень 745,0 тис. куб. метрів, лютий 665,0 тис. куб. метрів, березень 590,0 тис. куб. метрів.
Обсяги природного газу, які планується поставити згідно з цим договором, повністю забезпечують споживача природним газом для потреб, зазначених у пункті 1.2 цього договору. Допускається відхилення фактично переданих обсягів газу від планових обсягів, зазначених в п. 2.1 цього договору. Узгодження обсягів газу, що передаються по даному договору у відповідному місяці, підтверджується підписанням сторонами акту приймання-передачі газу відповідно до розділу 3 даного договору. При цьому, споживач не позбавляється права на корегування за власною ініціативою планових обсягів газу, зазначених в пункті 2.1 цього договору, шляхом підписання додаткової угоди. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом відповідного місяця постачання газу в розмірі ± 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від підтвердженого постачальником планового обсягу (номінацій) без узгодження сторін. Підписаний сторонами акт приймання-передачі природного газу відповідно до п. 3.7 цього договору, вважається узгодженням сторонами загального обсягу переданого газу у відповідному місяці постачання газу (п. п. 2.2 - 2.4 договору).
Згідно із п. 3.1 договору постачальник передає споживачу у загальному потоці імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") - у пунктах приймання-передачі газу на газовимірювальних станціях, які знаходяться на кордоні країни, та/або в пунктах приймання-передачі газу з ПСГ в газотранспортну систему. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ.
Пунктами 3.2, 3.3 договору передбачено, що постачання природного газу за цим договором здійснюється виключно за умови дотримання споживачем вимог пункту 12 Положення. У разі невиконання споживачем вимог пункту 12 Положення постачальник не підтверджує планові обсяги газу (номінацію) для споживача, при цьому передача природного газу не здійснюється.
Приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складення добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку природного газу (п. 3.7 договору).
За умовами п. 3.10 договору споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий місяць означає повне виконання постачальником своїх зобов`язань в частині постачання природного газу за цим договором у відповідному місяці.
Згідно із п. п. 5.1, 5.2 договору ціна та порядок зміни ціни на природний газ, який постачається за цим договором, встановлюється Положенням. На дату укладення договору ціна на природний газ становить 4942,00 гривні за 1000 куб. м. (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). До визначення ціни застосовується коефіцієнт 1,6. У разі зміни ціни на газ відповідно до умов чинного законодавства, вона є обов`язковою для сторін за цим договором з дати набрання чинності відповідних змін. Ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 7907,20 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20%. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 9488,64 грн.
Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).
У п. 6.2 договору сторони погодились, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника. 
Відповідно до п. 6.4 договору у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.
Згідно з пп. 6 п. 7.2 договору споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати вартість поставленого природного газу в розмірі та порядку, що передбачені цим договором.
У п. 8.2 договору сторони передбачили, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років (п. 10.3 договору).
Відповідно до п. 12.1 договору він набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. до 31.03.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Договір підписаний представниками сторін, скріплений відтисками їхніх печаток.
12.01.2018 р. сторонами до договору підписано та скріплено відтисками печаток додаткову угоду №1, за умовами якої сторони виклали п.8.2. договору у наступній редакції : у разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
19.04.2018 р. сторонами до договору підписано та скріплено відтисками печаток додаткову угоду №2, за умовами якої сторони додали до п. 2.1 договору у редакції, яка передбачає, що постачальник передає споживачу в період з 01 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 300 тис. куб. м., у тому числі по місяцях (тис. куб. м.): квітень - 300,0. 
Також р. 12 договору викладено в такій редакції: " 12.1. Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2017 р. по 31.05.2018 р. (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".
Згідно з п. 4 зазначеної додаткової угоди вона набуває чинності з дати її підписання сторонами і поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами станом на 31.03.2018 р.
У матеріали справи позивачем надано підписані сторонами та скріплені відтисками їхніх печаток акти приймання-передачі природного газу відповідно до договору від 21.09.2017 р. №1194/1718-БО-34 на загальну суму 7 953  150,32 грн., а саме: від 31.01.2018 р. за січень 2018 р. на суму 2  603 834,64 грн. (274,416 тис. куб. м.), від 28.02.2018 р. за лютий 2018 р. на суму 2  340 951,86 грн. (246,711 тис. куб. м.), від 31.03.2018 р. за березень 2018 р. на суму 3 008 363,82 грн. (317,049 тис. куб. м.).
Також у матеріалах справи наявна сформована позивачем виписка по операціях за договором 1194/1718-БО-34 за період 01.10.2017 р. - 28.02.2019 р., в якій відображено здійснені відповідачем оплати за договором на загальну суму 2 290 588,16 грн.
У зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості поставленого та отриманого природного газу у січні-березні 2018 р. за договором від 21.09.2017 р. №1194/1718-БО-34 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 6 910 524.28 грн., з яких 5 662 562,16 грн. заборгованості, 487 427,36 грн. пені, 199    456,92 грн. 3% річних, 561  077,84 грн. інфляційних втрат.
Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Хмельницької області від 25.09.2019 року у справі №924/534/19 позов акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ до товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", Хмельницька область, м. Шепетівка про стягнення 6 910 524.28 грн., з яких 5  662 562,16 грн. заборгованості, 487 427,36 грн. пені, 199 456,92 грн. 3% річних, 561 077,84 грн. інфляційних втрат задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Шепетівка Енергоінвест", Хмельницька область, м. Шепетівка, вул. Героїв Небесної Сотні, буд. 95 (код 37587657) на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6 (код 20077720) 5  662 562,16 грн. (п`ять мільйонів шістсот шістдесят дві тисячі п`ятсот шістдесят дві гривні 16 коп.) заборгованості, 243 713,68 грн. (двісті сорок три тисячі сімсот тринадцять гривень 68 коп.) пені, 199 456,92 грн. (сто дев`яносто дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят шість гривень 92 коп. ) 3% річних, 557 157,93 грн. (п`ятсот п`ятдесят сім  тисяч сто п`ятдесят сім гривень 93коп.) інфляційних втрат, 103 599,06 грн. (сто три тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень 06 коп.) витрат зі сплати судового збору.
При цьому,  АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується із вказаним рішенням лише в частині зменшення пені на 50 %, тобто у відмові в стягненні  243 713,68 грн. та у  відмові в задоволенні позовних вимог  в частині стягнення  3919,91 грн. інфляційних втрат. 
Таким чином, в силу вимог ст. 269 ГПК України судова колегія переглядає рішення суду першої інстанції лише в частині зменшення пені та  правомірності відмови в задоволенні позовних вимог  в частині стягнення  3919,91 грн. інфляційних втрат.
Щодо правильності нарахування інфляційних втрат, колегія суддів зауважує наступне.
Суд першої інстанції при здійсненні перевірки поданого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань судом звернув увагу, що позивачем окремі нарахування здійснено на суми заборгованостей станом на кінець відповідного місяця із включенням до їх складу інфляційних втрат за попередній місяць, що чинним законодавством не передбачено. Так, за підрахунком суду першої інстанції, здійсненим із використанням ІПС "Законодавство", інфляційні нарахування на заборгованість за зобов`язаннями січня 2018 р. становлять 65 854,87 грн. (на заборгованість за березень 2018 р. - 11407,01 грн., на заборгованість за квітень 2018 р. - 8123,86 грн., на заборгованість за травень 2018 р. - 0 грн.,  на заборгованість  за червень 2018 р. - 0 грн., на заборгованість за липень 2018 р. -  -6579,65 грн., на заборгованість за серпень 2018 р. - 0грн., на заборгованість за вересень 2018 р. - 17 851,64 грн., на заборгованість  за жовтень 2018 р. - 15965,91 грн.). на заборгованість за листопад 2018 р. - 5800,29 грн.), на заборгованість за грудень 2018 р. - 2635,44 грн.), на заборгованість  за січень 2019 р. - 3132,46 грн.), на заборгованість  за лютий 2019 р. - 1566,23 грн.), на заборгованість  за березень 2019 р. - 2819,22 грн.). на заборгованість за квітень 2019 р. - 3132,46 грн.). Решта інфляційних втрат нараховані в межах можливого. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вважав, що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 557 157,93 грн., з огляду на що у стягненні 3 919,91 грн. інфляційних втрат належить відмовити, з чим і погоджується суд апеляційної інстанції, виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене  ст. 625 ЦК України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.    
Відповідно до п. 3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України    "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до п. 3.2 вищевказаної постанови індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається  виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений,    помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення  починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж,  і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Відповідно до п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року згідно з частиною другою  статті 625 Цивільного кодексу України  боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.
Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою.
У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в  листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р; цього листа вміщено в газеті "Бизнес" від 29.09.1997 № 39, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачем здійснено нарахування індексу інфляції за січень 2018 року в сумі 69 774,78 грн.
При цьому, індекс інфляції на заборгованість помилково здійснено нарахування інфляції на інфляцію (індекс інфляції позивачем розраховано, виходячи з суми боргу вже з урахуванням інфляції в попередньому періоді). Детальний розрахунок інфляції, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (а.с. 26-30,т. 1).
Разом з тим, колегія суддів відзначає, що за змістом    ст. 625 ЦК України    нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Визначаючи правову природу  грошового зобов`язання, необхідно, перш за все, виходити з правил ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до яких  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникає з підстав, встановлених    статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1  статті 11 Цивільного кодексу України   цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 вказаної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Таким чином, виходячи із положень зазначених норм, розрахунок позивача про стягнення інфляційних втрат не породжує прав і обов`язків у розумінні зобов`язальних правовідносин, а є способом захисту тих прав, які вже виникли з інших існуючих правовідносин і щодо яких виник спір.
Правова природа інфляційних втрат зовсім інша ніж грошового зобов`язання, оскільки  інфляційні втрати - це особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Тобто, інфляційні втрати носять допоміжний до основного зобов`язання характер.
В той же час, у даному випадку спір стосується коштів, правову природу яких визначено розрахунком позивача за зобов`язаннями за січень 2018 року.
Тому інфляційні нарахування не є грошовим зобов`язанням у розумінні вимог статті 625 Цивільного кодексу України, а розрахунок позивача не змінює їх правову природу.
Відповідно до п. 1.14. постанови Пленуму ВГСУ від 17.12.2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою  статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням. А є заходом відповідальності за порушення зобов`язань.
На суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти (п. 3.3 постанови), а отже й наступні інфляційні нарахування.
Таким чином, системний аналіз  норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати інфляційні втрати за невиконання зобов`язання не є  зобов`язанням в розумінні положень ч. 1  ст. 509 ЦК України.
На підставі вищевикладеного, перевіривши розрахунок інфляційних здійснений судом першої інстанції, суд  апеляційної інстанції вважає його правильним та арифметично вірним, а тому приходить  до висновку, що розмір інфляційних втрат за січень 2018 року становить 65854,87 грн. В решті інфляційних втрат за січень 2018 року в сумі 3 919,91 грн. слід відмовити.
Нарахування інфляційних витрат на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.  
Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у  листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком.    Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що обґрунтованими є позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 557 157,93 грн., з огляду на що у стягненні 3 919,91 грн. інфляційних втрат належить відмовити.
Посилання апелянта на постанову об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18 та постанови Верховного Суду від 17.07.2018р. у справі №904/10242/17, від 04.12.2018р. у справі №913/63/18 не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки обставини у даній справі та у справах №№905/600/18, 913/63/18, 904/10242/17  не є аналогічними обставинам даної справи. Як вбачається з постанови  об`єднаної палати, висновок у справі №905/600/18 здійснений на підставі не виконання відповідачем, зокрема рішення суду від 20.04.2017р. у справі № 905/822/15 про стягнення з ПрАТ по газопостачанню та газифікації "Макіївкагаз" боргу за поставлений природний газ, з урахуванням відповідальності за порушення грошових зобов`язань, передбаченої ч. 2    ст. 625 ЦК України. У справах  №№913/63/18, 904/10242/17, також висновок здійснений на підставі не виконання відповідачем, зокрема рішень господарського суду Луганської області від 14.12.2015 у справі № 913/914/15 та господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2014 у справі №904/10108/13.  
Однак, в справі №924/534/19 яка розглядається судом апеляційної інстанції в даному випадку  серед підстав стягнення інфляційних втрат немає будь якого рішення суду щодо стягнення з відповідача заборгованості за газ, переданого за договором постачання природного газу від 21.09.2017 р.   №1194/1718-БО-34 в січні - березні 2018 р., що спростовує посилання скаржника на застосування висновків викладених в постанові у справі №905/600/18 як на підставу скасування оскаржуваного рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 3 919,91 грн.
До аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 14.01.20р. у  справі №924/532/19.
Щодо стягнення пені, судова колегія зауважує таке.
За приписами частини першої статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України ).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач на підставі статті 233 ГК України, ст. 551 ЦК України у доповненнях до відзиву просив суд зменшити розмір штрафних санкцій на 70%. 
В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач вказує, що фактичні витрати ТОВ "ШЕПЕТІВКА ЕНЕРГОІНВЕСТ" за надані послуги з теплопостачання та централізованого опалення населенню за період з листопада 2017 р. по грудень 2018 р. включно склали 60 608 103,87 грн., а фактичні нарахування відповідно до затверджених виконавчим комітетом Шепетівської міської ради тарифів (доходи) склали 54 064 477,56 грн., тому утворилась різниця в тарифах у сумі 6 543 626,31 грн. Фактичні витрати (витрати собівартості) ТОВ "ШЕПЕТІВКА ЕНЕРГОІНВЕСТ" за надані послуги з теплопостачання бюджетним установам за період з листопада 2017р. по грудень 2018 р. включно склали 18 656 654,84 грн., а фактичні нарахування відповідно до затверджених виконавчим комітетом Шепетівської міської ради тарифів (доходи) склали 15 885 812,30 грн., тому утворилась різниця в тарифах у сумі 2 770 842,54 грн.
Крім того, звертає увагу, що за результатами діяльності за 2018 рік та 1-ше півріччя 2019 року  підприємство є збитковим, що підтверджується балансом (звітом про фінансовий стан) станом на 31.12.2018р.; звітом про фінансові результати (звіт про  сукупний дохід) за 2018р.; балансом (звіт про фінансовий стан) станом на 30.06.2019р.; звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1-ше півріччя 2019 року.
Відповідно до статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною третьою статті 551 ЦК України.
Аналіз приписів статей 551 ЦК України, 233 ГК України дає підстави для висновку про те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки; господарський суд повинен надати оцінку поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки порівняно з розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків та ін. При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до частини третьої статті 13, частини першої статті 76, частини першої статті 78, частини першої статті 79 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 зі справи № 904/4685/18).
Як убачається зі змісту рішення у справі, місцевий господарський суд, зменшуючи на 50% розмір пені, на підставі розгляду усіх обставин справи та оцінки зібраних у справі доказів, установив наявність тих виняткових обставин, з якими законодавство пов`язує можливість зменшення розміру неустойки.
При цьому, слід зазначити, що чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Разом з тим, судом враховується, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача, крім пені, 3% річних та інфляційні втрати.
Доводи скаржника про те, що зменшення судом розміру пені завдає йому збитків,  і при зменшенні пені суд не дослідив негативні наслідки, спричинені позивачеві, колегія суддів зазначає, що відповідно до норм статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, між тим, під час вирішення даного спору, позивачем не надано, а відтак матеріали справи не містять доказів, які підтверджують наявність у позивача збитків, які б були спричинені простроченням саме відповідача.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вказує, що суд першої інстанції врахував, також, майнові інтереси позивача, оскільки зменшив розмір неустойки саме на 50%, а не на 70%, як просив відповідач, що, в свою чергу, спростовує доводи апеляційної скарги про зворотнє.
Таким чином, суд першої інстанцій, у вирішенні питання про зменшення нарахованої до стягнення суми пені,  перевірив доводи сторін щодо їх фінансового стану, врахував їх майнові інтереси, а також те, що газ за вказаним договором передавався виключно для  виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.
Доводи скаржника на те, що місцевим господарським судом у розгляді справи порушені приписи статті 233 ГК України, статей 525, 526, 551, 599, 625 ЦК України не знайшли свого підтвердження у розгляді апеляційної скарги останнього.
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими  судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.2019р. у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
    
Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                    
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.19р. у справі № 924/534/19  залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 25.09.19р. у справі № 924/534/19     залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з  дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.
4.  Справу № 924/534/19 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "11" лютого 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Миханюк М.В. 

Суддя                                                                                              Коломис В.В.  

Суддя                                                                                              Саврій В.А.