У Х В А Л А 
20 січня 2020 року
м. Київ
справа № 712/899/13
провадження № 61-1090 ск 20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Продінвест», Приватного підприємства «Росток», Приватного підприємства «Грифон», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції про визнання правочину недійсним,
В С Т А Н О В И В :
У січні 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суду із позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Продінвест», ПП «Росток», ПП «Грифон» про визнання правочину недійсним.
Позов мотивовано тим, що 12 травня 1988 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 . За час їх спільного проживання, за спільні кошти придбали майно, в тому числі внесли кошти у статутний капітал малого підприємства фірми «Росток», правонаступником якого є приватне підприємство «Росток». За їх спільною згодою власником (засновником) підприємства був зареєстрований ОСОБА_2 .
Зазначає, що 09 липня 1997 року мале підприємство фірма «Росток» разом з малим підприємством фірмою «Грифон», правонаступником якого є приватне підприємство «Грифон», придбали у власність одноповерхове картоплесховище ємкістю 6000 тон з підвальним приміщенням загальною площею 7296 кв.м; існуючу огорожу та обладнання картоплесховища, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09 липня 1997 року, зареєстрований на товарній біржі «Українська Біржа Нерухомості» відповідно до протоколу відкритих торгів № 1 від 09 липня 1997 року.
Вказує, що у січні 2013 року позивачу стало відомо, що придбане майно відповідачем ПП «Росток» за згодою ОСОБА_2 , згідно протоколу № 2 загальних зборів ПП «Росток» та ПП «Грифон» від 03 жовтня 1997 року на підставі актів передачі від 04 жовтня 1997 року, було передано до статутного капіталу ТОВ «Продінвест».
Отже, відповідачі ОСОБА_2 , ПП «Росток», без згоди позивача, в порушення ст. ст. 60,65 СК України передали майно на користь відповідача                                                         ТОВ «Продінвест», чим порушили її права власника на спільне сумісне майно подружжя, а тому, вважає, що Протоколом загальних зборів малого підприємства фірми «Росток» і малого підприємства фірми «Грифон» від                          03 жовтня 1997 року про внесення складу до установчого внеску                                       ТОВ «Продінвест», Акти прийняття-передачі б/н від 04 жовтня 1997 року та реєстраційне посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, реєстровий № 1443 ст. 55 від 24 травня 1999 року має бути визнана судом недійсним.
У березні 2013 році позивач надала до суду заяву про уточнення позовних вимог та остаточно просила суд: 
1)визнати недійсним Протокол загальних зборів малого підприємства фірми «Росток», малого підприємства фірми «Грифон» від 03 жовтня 1997 року про внесення складу до установчого внеску товариства з обмеженою відповідальністю «Продінвест», Акти прийняття - передачі б/н від 04 жовтня 1997 року між малим підприємством фірмою «Росток», малим підприємством фірмою «Грифон» і ТОВ «Продінвест» та реєстраційне посвідчення на об`єкт нерухомого майна, які належать юридичним особам, реєстровий номер № 1443 ст. 55 від 24 травня 1999 року;
2) право власності ТОВ «Продінвест» на склад з підвалом (літ. А-3) 7281,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 припинити;
3) визнати право приватної спільної часткової власності на склад з підвалом (літ. А-3) площею 7281,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 за приватним підприємством «Росток» і приватним підприємством «Грифон»;
4) зобов`язати реєстраційну службу Черкаського міського управління юстиції Черкаської області зареєструвати за ПП «Росток» і ПП «Грифон» речове право на нерухоме майно, а саме: склад з підвалом (літ. А-3) 7281,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ;
5) стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 травня 2013 року до участі у справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України».
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Вирішено визнати спільним майном подружжя ОСОБА_1 та                                       ОСОБА_2 внесок до статутного фонду ТОВ «Продінвест».
Визнано недійсним протокол загальних зборів малого підприємства фірми «Росток», малого підприємства фірми «Грифон» від 03 жовтня 1997 року про внесення до установчого внеску ТОВ «Продінвест», Акти прийняття-передачі б/н від 04 жовтня 1997 року між малим підприємством фірмою «Росток», малим підприємством фірмою «Грифон» і ТОВ «Продінвест» та реєстраційне посвідчення на об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам, реєстровий № 1443 від 24 травня 1999 року.
Право власності ТОВ «Продінвест» на склад з підвалом (літ. А-3) 7281,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 припинено.
Визнано право спільної часткової власності на майно, а саме: склад з підвалом (літ. А-3) 7281,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 за ПП «Росток» у розмірі 1/2 майна і за ПП «Грифон» у розмірі 1/2 майна.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 здійснив передачу спільного майна подружжя, а саме склад з підвалом                            (літ.А-3) 7281,5 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , без згоди своєї дружини, позивача по справі ОСОБА_1 .
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «Державний                                        експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Державний                                        експортно-імпортний банк України» у м. Черкаси подав до апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», в особі філії АТ «Державний експортно-імпортний банк України» у м. Черкаси задоволено, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2013 року скасовано.
Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Продінвест», ПП «Росток», ПП «Грифон», треті особи:                             ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції про визнання правочину недійсним відмовлено повністю.
Вирішено питання щодо судових витрат.
Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції безпідставно своїм рішенням змінив правовий режим майна приватного підприємства на режим спільного сумісного майна подружжя, оскільки з моменту внесення майна до статутного фонду підприємство є єдиним власником майна й це майно не може одночасно перебувати у власності інших осіб.
Апеляційний суд виходив з того, що районний суду не врахував, що навіть і в разі передання подружжям свого спільного сумісного майна до статутного фонду приватного підприємства, заснованого одним із них, майно переходить у приватну власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобов`язальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя (а не право власності на саме майно) або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства, або половини майна, що залишилось після ліквідації підприємства.
А тому, факт набуття ПП «Росток», власником якого ОСОБА_2 , права власності на грошові кошти, які були внесенні у 1997 році під час шлюбу відповідача з ОСОБА_1 , до статутного капіталу вказаного підприємства та прийняття власником ПП «Росток» та вирішуючи питання про його передачу до статутного фонду іншого суб`єкта господарювання - приватного підприємства, засновником якого він є, ОСОБА_2 діяв виключно як власник цього майна й суб`єкт господарювання в процесі здійснення ним господарської діяльності.
10 січня 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року, та просила скасувати це судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що судове рішення суду апеляційної інстанції було прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини.
Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження) та які фактично можна поділити на: справи, у яких ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності з ціною позову, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, у яких не можливо встановити ціну позову (немайнові вимоги), за виключеннями відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України та пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи;  обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 
Предметом позову в даній справі є вимога про визнання правочину недійсним, що не представляє складності у зв`язку зі сталістю законодавства та судової практики, а тому справа є справою незначної складності і не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
З огляду на суму сплаченого судового збору у розмірі 126,17 грн. розрахованого з вартості спірного майна, ціна позову не перевищує                              500 розмірів прожиткового мінімуму за правовідносини, не підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження, а тому може бути визначена як справа незначної складності.
При визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;
У цій справі обставин, передбачених частиною першою статті 411, частиною четвертою статті 274 або пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню не встановлено.
Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
У Х В А Л И В :
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Черкаського апеляційного суду від 05 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Продінвест», Приватного підприємства «Росток», Приватного підприємства «Грифон», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», реєстраційна служба Черкаського міського управління юстиції про визнання правочину недійсним відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                              В. М. Сімоненко