ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 р.	Справа № 589/816/17	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання Мороз М.М.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора з дорожнього нагляду Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Кисіль Антона Григоровича на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Курбанова А.Р., м. Шостка, повний текст складено 24.12.19 року по справі № 589/816/17
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Інспектора з дорожнього нагляду Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Кисіль Антона Григоровича                
          про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
06.03.2017р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови інспектора з дорожнього нагляду Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Кисіля Антона Григоровича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованне не в автоматичному режимі, серії БР №172755 від 26.02.2017р., якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП) у виді штрафу в розмірі 255 грн. через порушення ним п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» (далі - ПДР, Правила дорожнього руху) (не зупинився для надання переваги у русі пішоходам).
В обґрунтування позову зазначає, що постанова є незаконною і підлягає скасуванню, пояснюючи, що він на своєму транспортному засобі перетинав пішохідний перехід, в той час коли пішоходів на ньому не було, а отже не допускав порушення Правил дорожнього руху. Зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції не дотримано процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення. Також вказує, що висновки інспектора поліції про винуватість позивача у данному адміністративному правопорушенні не підтверджуються жодними доказами.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2019р. позов задоволено. Скасовано постанову інспектора з дорожнього нагляду Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Кисіля Антона Григоровича серії БР № 172755 від 26 лютого 2017 року про притягнення до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1  за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП  закрито.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Інспектором з дорожнього нагляду Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Кисіль Антоном Григоровичем подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що  рішення Шосткинського міскрайонного суду Сумської області є таким, що вирішено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню.  Вказує, що неодноразово в судових засіданнях він наголошував, що доказами під час винесення оскаржуваної постанови відносно позивача були саме покази свідків передані інспектору усно на місці правопорушення, а письмові пояснення, які були відібрані після винесення постанови були лише технічним втіленням, реалізацією, на папері усних показів свідків. Вказує, що жодним нормативно-правовим актом у сфері притягнення до адміністративної відповідальності не заборонено фіксувати на носіях (папері, оптичних дисках, флеш- картах) раніше отримані докази, які полягли в основу прийнятого рішення, у даному випадку постанови відносно позивача. Крім того, вказує, що позивачем під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не було заявлено клопотання про ознайомлення саме з письмовими поясненнями свідків. Взагалі будь-яких клопотань не надходило, поведінка позивача була спрямована на уникнення від відповідальності шляхом вчинення сварки, була неадекватною, не відповідала обстановці та правовідносинам, які склалися на місці зупинки транспортного засобу. Зазначає, що суд першої інстанції помилково визначив, що основою винесеної  постанови, як доказом було лише візуальне спостереження за вчиненням позивачем правопорушення. На підставі вищевикладеного  просить суд скасувати рішення Шосткинського міскрайонного суду Сумської області від 25 листопада 2019 року по справі № 589/816/17 в частині задоволення позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Справу розглянути в порядку письмового провадження;
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяві.
Окрім того, за правилами ч. 1 ст. 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач та відповідач повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за номерами телефонів, що підтверджується телефонограмами від 30.01.2020р. (а.с.144-145).
Відповідач повідомлений на електронну адресу, яка містяться а матеріалах справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою серії БР № 172755 від 26.02.2017 року, винесеною інспектором з дорожнього нагляду Шосткинського ВП ГУНП в Сумській області Кисілем Антоном Григоровичем, ОСОБА_1 . притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 255 гривень. З постанови вбачається, що 26.02.2017 року о 13 годині 40 хвилин в м. Шостка по вул. Марата в районі будинку №14, позивач, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN Golf, н.з. НОМЕР_1 , під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2, на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість, не зупинився для надання переваги у русі вказаним пішоходам, чим порушив п. 18.1 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про необґрунтованість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки його вина не доведена вагомими, чіткими і узгодженими між собою доказами, і всі сумніви мали трактуватися на користь особи.
Колегія суддів погоджується із загальним висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі – КупАП), який визначає правові, економічні, організаційні та соціальні засади забезпечення функціонування автомобільних доріг, їх будівництва, реконструкції, ремонту та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху (далі – ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до   ст.52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно ст.222 Кодексу України про адміністративні правопорушення, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 441, частина друга статті 1061, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 1162, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128 - 129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 1644, статтею 1751 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 1811, частина перша статті 182, статті 183, 184, 1892, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Згідно ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до п. 18.1 Правил дорожнього руху водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;
2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;
3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;
4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;
5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;
6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;
8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;
9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VIII) визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Тобто положення Закону № 580-VIII надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Позивач запевняє, що не вчиняв правопорушення при обставинах, викладених в оскаржуваній постанові.
В свою чергу, інспектор вказує, що позивачем вчинено адміністративне  правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, а також посилається на покази свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
При цьому, безпосередньо, під час розгляду поліцейським справи про адміністративне правопорушення свідки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 були відсутні. Їх письмові пояснення, відібрані пізніше (після прийняття оскаржуваної постанови), що не заперечується відповідачем.
Вказані обставини, також, підтверджуються наданим позивачем відеозаписом з місця розгляду справи про адміністративне правопорушення, на якому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, свідки відсутні, та поясненнями самого інспектора поліції, який зазначив про неможливість допиту свідків безпосередньо на місці вчинення адміністративного правопорушення під час розгляду справи, у зв`язку з необхідністю слідування за позивачем, з метою його зупинки.
При цьому, доводи інспектора не виправдовують отримання ним доказів (показів свідків) вже після винесення постанови про накладення адміністративного стягнення.
Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не були залучені поліцейськими при оформленні матеріалів та при розгляді справи про адміністративне правопорушення. 
Таким чином, всупереч вимогам ст. 279 КпАП України інспектор, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, пояснення свідків у встановлений законом спосіб не дослідив. 
Колегія суддів зазначає, що у відповідача, інспектора поліції, не було перешкод в часі, він не був позбавлений можливості належним чином з`ясувати обставини вчиненого правопорушення та отримати належні докази (покази свідків), а вже потім прийняти постанову про адміністративне правопорушення.   
При цьому колегія суддів зазначає, що згідно абз.2 ч.2 ст. 77 КАС України у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Саме на інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.
Враховуючи те, що письмові пояснення свідків були відібрані після винесення оскаржуваної постанови тобто вони не могли бути враховані при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому такі докази є неналежними.
Інших доказів яким зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП (фото, відеозйомка) відповідачем до суду не надано.
При цьому, усні показання свідків та їх зміст, на які посилається інспектор поліції, в тому числі в апеляційній скарзі та запереченнях на позов, на момент винесення оскаржуваної постанови, жодним чином зафіксовані не були та відповідно не могли бути враховані інспектором під час прийняття постанови про притягнення позивача  до адміністративної відповідальності. 
Суд звертає  увагу на те, що відповідачем не було надано до суду відеозапису, яким зафіксовано факт вчинення правопорушення ОСОБА_4 , передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП,
З наведеного вбачається, що у суду відсутні належні  докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Допитана в судовому засіданні суду першої інстанції, свідок ОСОБА_5 (дружина позивача) суду повідомила, що у неділю 2017 року (більш точної дати вона не пам`ятає) вона їхала зі своїм чоловіком зі сторони хіміко-технологічного коледжу ім. І.Кожедуба по вул. Марата. Поблизу пішохідного переходу, приблизно на відстані 1 м, стояли дві жінки, розмовляли. Позивач їхав на невеликій швидкості та коли вже проїжджав пішохідний перехід, то жінки розпочали рух через нього. Позивач продовжив рухатись у своєму напрямку, на перехресті, дочекавшись зеленого сигналу світлофора здійснив поворот ліворуч та був зупинений працівниками поліції.
Слід зазначити, що аналогічні пояснення ОСОБА_5 надавала при винесенні оскаржуваної постанови, що вбачається з відеозапису, наданого позивачем та не враховано інспектором поліції при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Її пояснення узгоджуються з доводами позивача, а також його запереченнями, висловленими при винесенні оскаржуваної постанови, що також вбачається з дослідженого судом відеозапису.
Також в судовому засіданні, суду першої інстанції, була допитана свідок ОСОБА_3 , яка суду повідомила, що вона переходила проїжджу частину на пішохідному переході поблизу маркету «АТБ». Вийшовши на пішохідний перехід вона побачила велику іномарку та відскочила, почала обурюватись з приводу того, що водій не пропустив пішоходів (разом з нею була ще одна жінка). Також свідок зазначила, що біля неї зупинився поліцейський автомобіль, інспектор запитав, де вона проживає, після чого поїхав за іномаркою, а ввечері цього ж дня поліцейські відібрали у неї показання.
Однак покази свідка ОСОБА_3 не можуть бути доказом винуватості саме позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, з огляду на те, що вони не містять конкретних відомостей про обставини справи, які б дали можливість суду безсумнівно впевнитись у цьому. Так, свідок ОСОБА_3 надаючи пояснення, не змогла, зокрема, повідомити ознаки ідентифікуючі автомобіль правопорушника (колір, марка, номерний знак тощо) та вказати на особу останнього.
Щодо посилань відповідача в апеляційній скарзі на не допит в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне. 
Оскільки, як вже було зазначено вище, показання свідків належним чином зафіксовані не були, вони не можуть бути підставою притягнення до адміністративної відповідальності. 
Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, інспектором поліції не дотримано вимоги ст. 279 КУпАП щодо розгляду справи  про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі в частині дослідження доказів, що також вбачається з наданого позивачем, до суду першої інстанції, відеозапису розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
Таким чином, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано, не до суду першої інстанції, не до суду апеляційної інстанції належних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, що не дає можливості встановити факт порушення, яке заперечує позивач по справі .
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень не доведено факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною ч.2 ст. 121-2 КУпАП та не надано до суду жодних доказів в підтвердження правомірності свого рішення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, заперечуючи проти позову, не довів належними доказами факт вчинення позивачем зазначених в оскаржуваній постанові адміністративних правопорушень.
У позовній заяві ОСОБА_1 факт вчинення порушення ПДР не визнає, що також вбачається  з наданого позивачем, до суду першої інстанції, відеозапису. Зазначає, що на своєму транспортному засобі перетинав пішохідних перехід, тоді коли пішоходів на ньому не було.
Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази які б беззаперечно свідчили про те, що позивач здійснив рух з порушенням вимоги ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме не зупинився для надання переваги у русі пішоходам чим порушив п.18.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 1306 «Про правила дорожнього руху» 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що постанова БР №172755 від 26.02.2017р винесена з порушенням норм КУпАП, оскільки відсутні належні і допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що в цілому свідчить про відсутність належного обґрунтування наведених в оскаржуваній постанові обставин та їх доведеність допустимими доказами.
Також колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі №338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана постанова прийнята не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для її скасування.
З урахуванням зазначеного, доводи відповідача в запереченнях на позов та апеляційній скарзі  стосовно правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованими.
Згідно з КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245).
Враховуючи вищенаведене, доводи апелянта щодо правомірності чи неправомірності оскаржуваної постанови, з урахуванням відсутності доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не впливають на вирішення справи по суті.
Таким чином, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх висновків про наявність порушення позивачем п.18.1 Правил дорожнього руху.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч. 1 ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Доводи апелянта, з урахуванням відсутності належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін  .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2019 року по справі № 589/816/17  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    З.Г. Подобайло