Постанова
Іменем України
 
09 грудня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 279/4361/16-ц
провадження № 61-2816св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2018 року у складі судді Волкової Н. Я. та постанову Житомирського апеляційного суду                 від 17 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Шевчук А. М.,       Коломієць О. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання батьківства, виключення запису про особу як батька з актового запису про народження дитини. 
 
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у травні 2014 року познайомився із ОСОБА_3 , яка на той час перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , та мав з нею близькі стосунки. Невдовзі відповідач повідомила його про те, що вагітна від свого чоловіка ОСОБА_2 , після чого стосунки між ним та ОСОБА_3 припинилися. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила сина - ОСОБА_5 , батьком якого записаний ОСОБА_2 Приїхавши у червні 2016 року до с. Ушомир Коростенського району Житомирської області, де проживають відповідачі, помітив зовнішню схожість дитини із ним та звернув увагу на це ОСОБА_3 , на що остання повідомила, що він є біологічним батьком ОСОБА_6 . На пропозицію до відповідачів вирішити питання у позасудовому порядку отримав від них відмову.
 
Посилаючись на викладене, позивач просив визнати своє батьківство щодо дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виключити з актового запису про народження дитини відомості про ОСОБА_2 як батька дитини.
 
Заочним рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області         від 02 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виключено з актового запису  від 12 березня 2015 року № 122 про народження ОСОБА_5 ,           ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, відомості про     ОСОБА_2 як батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач доклав можливих зусиль для доведення походження від нього дитини, батьком якої записаний ОСОБА_2 , проте відповідачі ухилились від проходження експертизи, яка могла б із значним ступенем вірогідності підтвердити чи спростувати наявність кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Доказів на спростування доводів позивача щодо визнання його батьківства стосовно дитини не надано.
 
Постановою Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено, шляхом викладення абзаців другого та третього резолютивної частини у такій редакції: «Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 12 березня 2015 року за № 122, зазначивши по батькові дитини - « ОСОБА_8 ». Виключено з актового запису про народження ОСОБА_5 , вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області 12 березня 2015 року за № 122, відомості про ОСОБА_2 як батька дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що факт проживання відповідачів та дитини однією сім`єю не є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки встановлення батьківства належним чином гарантує інтереси дитини щодо встановлення її походження. Зміна резолютивної частини рішення обумовлюється тим, що визнання батьківства зумовлює зміну по батькові дитини в актовому записі про її народження.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У лютому 2019 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції за встановленою підсудністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що вона повідомила позивача про те, що він є біологічним батьком дитини ще з початку вагітності. Крім того, позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом. 
 
У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що доводи касаційної скарги ОСОБА_4 є аналогічними доводам, викладеним у апеляційній скарзі, яким суд надав відповідну оцінку.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду - без змін. 
 
Обставини встановлені судом
 
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із 10 вересня 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 народила сина ОСОБА_5 , батьком якого у актовому записі про народження № 122, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коростеню реєстраційної служби Коростенського міського районного управління юстиції 12 березня 2015 року, записаний          ОСОБА_2 
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Згідно зі статтею 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
 
ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович против Сербии», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободпід час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).
 
Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.
 
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. 
 
Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року).
 
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22 вересня 2017 року призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського бюро судово-медичної експертизи.
 
Зазначене експертиза не була проведена у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом із дитиною ОСОБА_7 не з`являлись до експертної установи для відбору зразків крові.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Установивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухилились від проходження експертизи, яка могла б із значним ступенем вірогідності підтвердити, чи спростувати наявність кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5 . При цьому   ОСОБА_3 , подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, фактично визнала те, що позивач є біологічним батьком дитини, зазначила, що йому було відмово про цю обставину ще при її вагітності та просила застосувати строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом.  
 
Доводи заявника про те, що позивачем пропущена позовна давність, є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на таке.
 
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
 
Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
 
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
 
Аналогічна правова позиція викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц.
 
Оскільки ОСОБА_3 була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, брала участь у такому розгляді, що підтверджується журналами судових засідань, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вирішення заяви цього відповідача про застосування позовної давності.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області               від 02 лютого 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                             Г. І. Усик