ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року	Львів	Справа № 500/1463/19 пров. № 857/12793/19	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Большакової О.О., Гінди О.М.
за участі секретаря судового засідання         Луців І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року (суддя - Шульгач М.П., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складено 01 листопада 2019 року) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови,-

                                                           ВСТАНОВИЛА:

Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, правонаступником якого є Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в червні 2019 року звернулося до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу від 12.06.2019 ВП №59167404. В обґрунтування позовних вимог вказує, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення, а накладення штрафу в такому випадку не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Відтак, позивач вважає, що за таких обставин неможливо стверджувати про невиконання органом Пенсійного фонду судового рішення в частині фактичної виплати перерахованої пенсії без поважних причин, що було б підставою для застосування відповідачем штрафу, передбаченого статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження». 
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №500/1463/19 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини, викладені в позовній заяві, яким суд першої інстанції не надав належної правової оцінки.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Учасники справи, в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому, апеляційний суд, відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами , перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено з матеріалів справи, рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі №500/829/19 позов ОСОБА_1 до Тернопільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області задоволено. Визнано дії відповідача щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 90 % грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді за період з 04.12.2018 по 31.12.2018 з суми 47574,00 грн, відповідно до довідки виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України у Тернопільській області №237 від 17.12.2018, та за період з 01.01.2019 з суми 51867,00 грн., відповідно до довідки виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Тернопільській, області №37 від 22.01.2019, протиправними. Зобов`язано Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Допущено до негайного виконання рішення в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах платежу за один місяць з врахуванням раніше виплачених сум.
Тернопільським окружним адміністративним судом 17.05.2019 видано виконавчий лист №500/829/19.
Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Наконечною В.В. 22.05.2019 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №59167404 про примусове виконання виконавчого листа №500/829/18, виданого 17.05.2019.
Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Лесьною Н.В. 12.06.2019 винесено постанову про накладення штрафу ВП №59167404, якою на Тернопільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області за невиконання виконавчого листа від 17.05.2019 №500/829/18 накладено штраф у розмірі 5100,00 грн.
Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення штрафу, рішення суду позивачем виконано не було, що свідчить про правомірність дій відповідача.
Апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За змістом частини шостої статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Згідно з частиною першою статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VIII).
Статтею 75 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу зазначених норм права слідує, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість, у тому числі і фінансову, виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм Закону №1404-VIII можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
Також, апеляційний суд наголошує, що встановлення таких обставин як: - невиконання судового рішення; - наявність поважних причин такого невиконання, слід здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.
Суд апеляційної інстанції враховує, що із змісту оскарженої позивачем постанови головного державного виконавця від 12.06.2019 ВП №59167404, видно, що така постанова винесена на підставі статей 63, 75 Закону №1404-VIII, у зв`язку із невиконанням боржником виконавчого листа від 17.05.2019 №500/829/19.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідним органом ДВС, зокрема головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, перед винесенням спірної постанови про накладення штрафу, було здійснено належну перевірку виконання боржником судового рішення у виконавчому провадженні №59167404, як цього вимагає стаття 63 Закону№1404-VIII, та обґрунтовано відображено реальний стан виконання.
Зміст цієї постанови головного державного виконавця вказує на те, що головним державним виконавцем не з`ясовано стану фактичного виконання виконавчого листа 17.05.2019 №500/829/19 та причини (поважність) невиконання рішення суду боржником.
Окрім вищенаведеного, як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі №500/829/19 Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області 20.06.2019 проведено перерахунок позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та виконано рішення в частині виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в межах платежу за один місяць.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що «Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 (далі - Порядок №649) визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету.
Відповідно до пункту 2 Порядку №649 боржник - це орган Пенсійного фонду України, визначений судом боржником у виконанні судового рішення; стягувач - фізична особа, на користь якої винесено рішення; рішення - рішення суду, що набрали законної сили та видані або ухвалені після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», на виконання яких стягувачу нараховано пенсію, що фінансується за рахунок коштів державного бюджету та залишається невиплаченою, або рішення суду про стягнення коштів.
Згідно з пунктом 5 Порядку №649 для підтвердження суми, що підлягає виплаті, боржник подає до Пенсійного фонду України: документ, що підтверджує дату надходження судового рішення до боржника; копію судового рішення (судових рішень) або виконавчого листа; розрахунок суми, що підлягає виплаті, засвідчений керівником боржника або уповноваженою ним особою.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 649 виділення коштів для виплати здійснюється Пенсійним фондом України в межах наявних бюджетних призначень Пенсійному фонду України на цю мету шляхом перерахування коштів боржнику.
Відповідно до частини п`ятої статті 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Тобто, виплати коштів можуть бути здійснені позивачем виключно за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат управління не має.
Крім того, відповідно до статей 23, 116 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
З огляду на викладене, несвоєчасне виконання судового рішення Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без  поважних причин, оскільки боржник не мав фінансової можливості протягом встановленого державним виконавцем строку та в подальшому - до отримання фінансування, виконати судове рішення. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 24 січня 2018 року у справі 405/3663/13-а, від 13 червня 2018 року у справі №757/29541/14-а.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання про те, що невчасне виконання Тернопільським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Тернопільської області рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі №500/829/19 мало місце з поважних причин, що свідчить про протиправність застосування відповідачем до нього штрафу оскаржуваною постановою та наявність підстав для її скасування.
Відповідно до положень статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу..
Згідно частин першої та другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Суд першої інстанції за результатами розгляду справи прийняв рішення, врахувавши лише позицію відповідача, без проведення належного глибинного дослідження всіх необхідних доказів, застосувавши спрощений поверхневий підхід до встановлення фактів. Враховуючи викладене, оцінивши зібрані докази у сукупності, судова колегія приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги позивача являються підставними і обґрунтованими та спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване рішення суду відповідно до вимог статті 317 КАС України підлягає скасуванню з одночасним прийняттям постанови про задоволення позову з наведених вище підстав.
Керуючись ч.3 ст.243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2019 року скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу від 12.06.2019 ВП №59167404.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. М. Гінда  	
Повне судове рішення складено 29 січня 2020 року.