ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року	Львів	Справа № 807/363/18 пров. № 857/13454/19	
 
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 807/363/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Калинич Я. М.,
час ухвалення рішення – 31.10.2019 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – 07.11.2019 року,

                                                     в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в якому просив визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо проведення нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування повного розміру місячного грошового забезпечення та зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч.2 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років з урахуванням повного розміру щомісячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що під час проходження військової служби йому нараховувалась та виплачувалась у складі грошового забезпечення щомісяця з дня її запровадження для військовослужбовців Державної прикордонної служби і до дня звільнення скаржника з військової служби, додаткова грошова винагорода, з якої нараховані і сплачені страхові внески – носила систематичний характер, а тому така винагорода не є одноразовою. Зазначає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягають положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а не підзаконні нормативні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та не узгоджуються із приписами вищезазначеного закону. Звертає увагу, що до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних або тих, що виплачуються раз на місяць. Таким чином, вважає, що відповідач протиправно не включив до складу його грошового забезпечення, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, з якої нараховані і сплачені страхові внески до грошового забезпечення, що передбачена Постановою №889, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивачу правомірно не включено до складу розрахунку щомісячну додаткову грошову винагороду, оскільки Постановою №1294 затверджено перелік додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб у розмірах згідно з додатком 25, до якого щомісячна додаткова грошова винагорода не включена та, відповідно, не є додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, з якого здійснюється обчислення одноразових виплат. Крім того, відповідно до Інструкції №73 «Про затвердження Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат. Таким доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Представник відповідача – Ковальчук Д. П. у судовому засіданні не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Позивач (апелянт) в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним, подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи без участі позивача за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване судове рішення скасувати з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Прикордонних військах України на посадах осіб офіцерського складу.
Під час проходження військової служби позивач отримував у складі грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду, що підтверджується довідкою щодо видів та розмірів нарахованого грошового забезпечення полковнику запасу ОСОБА_1 за період з 01 червня 2016 року по 14 грудня 2016 року (а.с. 43, том І).
05 грудня 2016 року наказом Голови Державної прикордонної служби України №1222-ос полковника ОСОБА_1 , А-059123, заступника начальника штабу – начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та організації повсякденної діяльності штабу, звільнено з військової служби в запас Збройних Сил України за статтею 26 частиною 8 пунктом 1 підпунктом “б” Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”.
Відповідно до витягу з наказу Начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 14 грудня 2016 року за №489-ос позивача виключено із списків особового складу управління та знято з усіх видів забезпечення (а.с.14, том І). 
На момент звільнення вислуга років складала: календарна 25 років 04 місяці 13 днів, пільгова 00 років 6 місяців 30 днів, всього: 25 років 11 місяців 13 днів (а.с.14, том І).
При звільненні відповідачем розраховано та виплачено позивачеві одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 122631,25 грн (а.с.17, том І). 
Не погодившись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду із цією позовною заявою.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що винагорода, встановлена постановою № 889, не входить до структури і складу грошового забезпечення військовослужбовців, з якого нараховується й виплачується одноразова грошова допомога на підставі пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ. Ця винагорода має окремий, особливий і разовий вираз виплати, позаяк виплачується тільки тим категоріям військовослужбовцям, перелік яких наведений у цій постанові, і тоді, коли у фонді грошового забезпечення наявні (передбачені) кошти для її виплати; вона (винагорода) виплачується як доповнення до суми грошового забезпечення. Виплата цієї винагороди ставиться в залежність від порядку й умов, що нормативно встановлені розпорядником коштів, відповідно до яких, зокрема, щомісячна її виплата можлива, коли військовослужбовець перебуває на військовій службі, і водночас вона не включається до складу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби,  а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян, які знаходяться на службі в Збройних Силах України і інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
При цьому, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, врегульовані Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Ст.1 вищезазначеного Закону передбачає, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком (за наявності вислуги 10 років і більше), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Підпунктом 2 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» уряд встановив, з-поміж іншого, щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби) з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення.
Крім того, згідно з ч.2, 3 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби Збройних Сил України та на момент такого звільнення останній набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини другої статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ.
При цьому, вказана одноразова грошова допомога при звільненні позивачу нарахована та виплачена, у розмірі 50% місячного грошового забезпечення без урахування додаткової грошової щомісячної винагороди (60%).
Свої дії щодо неврахування до одноразової грошової допомоги при звільненні додаткової грошової щомісячної винагороди (60%) відповідач обґрунтовує тим, що відповідно до п.2 Постанови №889 та затвердженого фонду грошового забезпечення Наказом МВС України від 02 лютого 2016 року №73 затверджена Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, яка застосовується з 01 січня 2016 року. Згідно з п.8 цієї Інтсрукції винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення та інших одноразових виплат.
Колегія суддів звертає увагу, що ч.4. ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Міністру оборони України надано повноваження лише визначати порядок виплати грошового забезпечення, тоді як право визначення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та видів виплат військовослужбовцям, які включаються до складу місячного грошового забезпечення, законом не віднесено до його компетенції та може бути змінений лише законодавцем.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що при визначенні розміру грошового забезпечення застосуванню підлягає саме Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а не підзаконні акти, які звужують поняття грошового забезпечення та суперечать вимогам зазначеного Закону.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі №826/3398/17 та у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2019 року у справі №295/5200/18.
При цьому, колегія суддів також враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17, викладені у постанові від 6 лютого 2019 року, відповідно до яких до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, до грошового забезпечення військовослужбовців, як обрахункової величини, не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Матеріалами справи, а саме: довідкою начальника Південного регіонального управління про доходи ОСОБА_1 , а також архівною відомістю підтверджується, що позивач  з січня 2016 по грудень 2016 року отримував додаткову грошову винагороду, яка нараховувалась і виплачувалась позивачу щомісяця та за вказаний період становила 52526,12 грн. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач протиправно не включив до складу грошового забезпечення позивача, з якого нараховано одноразову грошову допомогу при звільненні, щомісячну додаткову грошову винагороду, яка виплачувалась позивачу на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2009 року №889.
Крім того, колегія суддів вважає, що чинним законодавством України, яке регулює соціальне та пенсійне забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців відповідно до якого вираховуються пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні, а тому відхиляє покликання представника відповідача на різне визначення поняття грошового забезпечення при призначенні пенсії та здійсненні обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що дії відповідача щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування повного розміру місячного грошового забезпечення є протиправними, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ч.2 ст.15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20 грудня 1991 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років з урахуванням повного розміру щомісячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Щодо вимоги ОСОБА_1 у апеляційні скарзі про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, то колегія суддів вважає, що така до задоволення не підлягає, оскільки з позовної заяви не вбачається заявлення позивачем такої вимоги у суді першої інстанції. Крім того, судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з дати його прийняття та є обов`язковим до виконання. 
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                   
                                                       п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 807/363/18  скасувати, та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні без врахування повного розміру місячного грошового забезпечення.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 25 повних календарних років з урахуванням в складі грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий- суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 25 лютого 2020 року.