РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/1997/19
Провадження № 22-ц/4815/41/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:      

головуючого судді: Гордійчук С.О.
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1 
відповідач:  ОСОБА_2 
розглянула в порядку письмового провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2019 року, ухваленого у м. Рівне в складі судді Тимощука О.Я., у справі № 569/1997/19,
 в с т а н о в и в :
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до  ОСОБА_2 із позовом до про зменшення розміру аліментів.
            В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2019 року з нього стягнуто аліменти на утримання дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, з 26 грудня 2018 року і до повноліття дітей. Такий розмір аліментів для нього є непомірним, оскільки він є інвалідом ІІ групи, розмір його доходу становить 1 497 грн. Крім того, від другого шлюбу має доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Просив суд змінити розмір аліментів та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну дитину, починаючи з 26 грудня 2018 року і до повноліття дітей. 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.
           Рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено факту істотного погіршення його матеріального становища, як платника аліментів після винесення судового наказу.
 Не погоджуючись з рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимог задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права а також фактичним обставинам справи.
Зазначає, що він не працює, є інвалідом другої групи та отримує пенсію по інвалідності, у нього народилася дитина у другому шлюбі, а його матір пенсіонерка також потребує його матеріальної допомоги.
Судом при винесенні оскаржуваного рішення не було враховано, що народження у нього другої дитини є підставою для додаткових витрат, а відсутність будь-якого заробітку ставить його у вкрай скрутне матеріальне становище, що не дає можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
21 січня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання з боку позивача в якому він просить суд розглядати справу з викликом сторін. 
Враховуючи положення ст.369 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.  
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було між ними розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з відповідачем.
27 листопада 2015 року уклав другий шлюб, від якого має доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вказані обставини сторонами не заперечувались.
Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 10 січня 2019 року по справі № 569/24402/18 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, починаючи з 26 грудня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей,суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно з частиною 5 цієї ж статті той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
            При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
З позовної заяви вбачається, що заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів позивач посилається не на зміну сімейного стану, стану здоров`я, а вказує на наявність на його утриманні інших утриманців,наявність понесених витрат на лікування та відсутність достатніх коштів для сплати призначених аліментів.
Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Убачається, що обставини, якими ОСОБА_1  обґрунтовує позов, існували на час видачі судового наказу від 10 січня 2019 року про стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей. Разом із тим, у справі відсутні достатні та об`єктивні докази про те, що матеріальне або сімейне становище позивача змінилося.         Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 503712 від 04.06.2019 року позивачу з 22.05.2019 року встановлена ІІ група інвалідності по загальному захворюванню до 01 червня 2020 року та зазначено, що він працездатний в спеціально створених умовах.
Матеріали справи не містять доказів, що позивач звертався до компетентних органів з приводу працевлаштування в спеціально створених умовах, і що йому було відмовлено в працевлаштуванні.
Водночас апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей - у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
З аналізу даної норми та Розділу ІІ ЦПК України слідує, що стягнення аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку також здійснюється у безспірному порядку шляхом видачі судового наказу, який згідно ч.1 ст. 170 ЦПК України, не може бути скасований. Тобто стягнення аліментів у такому розмірі фактично є державною гарантією. Оскільки згідно судового рішення з позивача стягуються аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частини від заробітку/доходу, то зменшення такого розміру, в будь-якому разі є недоречним та неприпустимим.
Крім того, судове рішення про стягнення аліментів на третю дитину відсутнє.
  Таким чином, жоден із наданих позивачем доказів не підтверджує наявність підстав для звільнення позивача від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей від першого шлюбу у розмірі, визначеному судовим наказом.
Запропонований позивачем розмір аліментів по 500 грн на кожну дитину, на думку суду, призведе до погіршення їх матеріального становища, та, як наслідок, позбавить дітей права та гідний рівень утримання, духовного та фізичного розвитку, чим грубо порушить вимоги, щодо захисту прав дитини як національного законодавства так і міжнародних договорів, що є недопустимим.
Посилання в апеляційній скарзі про наявність позикових зобов`язань не можуть бути взяті до уваги, оскільки наявність таких зобов`язань самі по собі не свідчать про погіршення матеріального становища сторони.
З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку за необхідне відмовити у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.
Отже, з урахуванням меж перегляду справи в апеляційній інстанції, суд вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені місцевим судом на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст.ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд ,

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає,крім випадків крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 23 січня 2020 року.

Головуючий :

Судді :