ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/998/20 Справа № 212/6441/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Справа № 212/6441/17
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді - Барильської А.П.,
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання - Голуб О.О.         
сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Моторно (транспортне) страхове бюро України 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч.2 ст. 247  ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2019 року, яке ухвалене суддею Ваврушак Н.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне рішення складено 22 квітня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
В жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною.
В обґрунтування позову зазначено, що 26.08.2013 року між с. Новомайське та с. Чапаївка Криворізького району Дніпропетровського району сталося ДТП за участю автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 . 
В результаті сказаної ДТП водій ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження. ОСОБА_4 , якиє є сином позивача, від вказаних ушкоджень помер. Позивачем по даній справі є батько загиблого ОСОБА_4 
25.08.2016 року позивачем на адресу страховика - Моторно - транспортне бюро України було подано повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду за вх.№ 35650 від 25.08.2016 року та заяву про виплату страхового відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника.
10.04.2017 року за вих. № 3/1-05/8642 позивачем було отримано від відповідача повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Підставою відмови було зазначено, що у процесі руху автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_2 , виникла несправність ходової частини, виражена у миттєвій розгерметизації правого переднього колеса автомобіля і виявлення зазначеної несправності водієм завчасно до ДТП виключалось. Отже, особа, відповідальна за заподіяння шкоди, визначена не була. Тобто, основним доводом відповідача в обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування слугувала відсутність вини водія транспортного засобу, чия відповідальність застрахована.
Позивач не погоджується з такими діями відповідача - страховика, щодо відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки така відмова повністю суперечить вимогам чинного законодавства України.
На підставі наведеного вище, позивач просив суд визнати неправомірною відмову Моторно - транспортного бюро України у відшкодуванні шкоди, завданої позивачеві ОСОБА_1 внаслідок смерті ОСОБА_4 (сина), заподіяної у ході дорожньо - транспортної події джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом Пежо, держаний номерний знак 000-74 АС та стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 травня 2018 року, яке скасовано ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 жовтня 2018 року, позов ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною було задоволено.
Повторним заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною задоволено.
Визнано неправомірною відмову Моторного (транспортного) страхового бюро України у відшкодуванні шкоди, завданої позивачеві ОСОБА_1 внаслідок смерті ОСОБА_4 (сина), заподіяної у ході дорожньо - транспортної події джерелом підвищеної небезпеки - транспортним засобом Пежо, держаний номерний знак 000-74 АС .
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір в розмірі 640 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що законні підстави для регламентної виплати позивачу відсутні, а підставою відмови у виплаті страхового відшкодування слугувало те, що у процесі руху автомобіля марки Пежо, державний номерний знак  НОМЕР_1 , виникла несправність ходової частини, виражена у миттєвій розгерметизації правого переднього колеса автомобіля і виявлення зазначеної несправності водієм завчасно до ДТП виключалось. Отже, особа відповідальна за заподіяння шкоди, визначена не була. Крім того, відповідач вважає, що відмова у виплаті страхового відшкодування є законною, оскільки не встановлено особу, винну у ДТП та не встановлено, хто на момент ДТП керував автомобілем марки Пежо, державний номерний знак  НОМЕР_1 , в той час, як для визначення наявності чи відсутності підстав для страхової виплати є встановлення вини особи у дорожньо-транспортній пригоді. 
Крім того, представник відповідача зауважує, що кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013040450000025 від 26.08.2013 року за фактом дорожньо-транспортної події з потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінальних правопорушень. 
Також відповідач зауважує на тому, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 26.08.2013 року між с. Новомайське та с. Чапаївка Криворізького району Дніпропетровського району сталася ДТП за участю автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 .
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ОСОБА_3 та пасажир ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження, від яких, як водій ОСОБА_3 , так і пасажир ОСОБА_4 , померли. 
Позивачем по даній справі є батько загиблого - ОСОБА_1 
25.08.2016 року позивачем, за вх.№ 35650 від 25.08.2016 року, подано на адресу Моторно - транспортного бюро України повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду та заяву на виплату страхового відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника.
10.04.2017 року за вих. № 3/1-05/8642 позивачем було отримано від відповідача повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Підставою відмови зазначено, що у процесі руху автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , виникла несправність ходової частини, виражена у миттєвій розгерметизації правого переднього колеса автомобіля і виявлення зазначеної несправності водієм завчасно до ДТП виключалось. Отже, особа відповідальна за заподіяння шкоди визначена не була. 
Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що відмова страховика у виплаті страхового відшкодування суперечить вимогам чинного законодавства України.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з наявності, в даному випадку, обов`язку страховика на відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок смерті потерпілого, тому відмова у виплаті страхового відшкодування є неправомірною. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Пунктом 2.1. статті 2 Закону визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Згідно із пунктом 22.1. статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 23.1. статті 23 Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 27 Закону визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.
Пунктом 27.1. статті 27 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до 41.1. статті 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, внаслідок ДТП, що сталося 26.08.2013 року між с. Новомайське та с. Чапаївка Криворізького району Дніпропетровського району за участю автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , помер як водій вказаного транспортного засобу - ОСОБА_3 , так і пасажир ОСОБА_4 , батьком якого є позивач по справі.
Відомості про те, що власник автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність, матеріали справи не містять. 
Отже, на підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в даному випадку, відповідно до норм ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», існує обов`язок страховика, а саме - МТСБУ, на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілого, а тому відмова у виплаті страхового відшкодування, в даному випадку понесених позивачем витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, є неправомірною. 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги відповідача про те, що законні підстави для виплати регламентної виплати позивачу відсутні, оскільки не встановлено особу, винну у ДТП та не встановлено, хто на момент ДТП керував автомобілем марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , в той час як для визначення наявності чи відсутності підстав для страхової виплати є встановлення вини особи у дорожньо-транспортній пригоді, з огляду на те, що доказів того, що за кермом автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , перебував загиблий ОСОБА_4 , матеріали справи не містять, в той час, як колегією суддів встановлено, що право на керування автомобілем марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , мав водій ОСОБА_3 .
Так, відповідно до пояснень, наданих свідком ОСОБА_5 в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні, яке винесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013040450000025 від 26.08.2013 року за фактом дорожньо-транспортної події з потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , на підставі довіреності від 2006 року, наданої йому ОСОБА_6 , мав право на керування та розпорядження автомобілем марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 .
В 2008 році ОСОБА_3 запропонував ОСОБА_5 придбати в нього автомобіль марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , вони погодили вартість автомобіля і в 2013 році ОСОБА_3 розрахувався із ОСОБА_5 за придбання вказаного автомобіля. 
При цьому ОСОБА_5 зауважував на тому, що власник автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_6 давала ОСОБА_3 довіреність на вказаний автомобіль, а після спливу терміну дії довіреності, у зв`язку із змінами в законодавстві України, довіреність стала не потрібною, проте через брак коштів та часу ОСОБА_3 не зареєстрував за собою право власності на вказаний автомобіль.
Наведеним вище підтверджується той факт, що право на керування автомобілем марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП, мав водій ОСОБА_3 , відомостей того, що ОСОБА_4 мав право на керування вказаним автомобілем, як матеріали цивільної справи, так і матеріали кримінального провадження не містять, як і не містять доказів того, що ОСОБА_3 будь-коли передавалось таке право ОСОБА_4 , що дає підстави колегії суддів вважати, що на момент ДТП за кермом автомобіля марки Пежо, держаний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_4 не перебував, оскільки останній не мав відповідного права на керування вказаним автомобілем, доказів зворотного матеріали справи не містять.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що кримінальне провадження, яке винесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013040450000025 від 26.08.2013 року за фактом дорожньо-транспортної події з потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінальних правопорушень, оскільки, факт відсутності в діянні складу кримінальних правопорушень не звільняє відповідача від відповідальності, покладеної на відповідача п. 27.1 ст.27 та п. 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки нормами вказаної статті регулюється питання щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим), в той час як таких позовних вимог позивачем заявлено не було та в рішенні суду першої інстанції відсутні посилання на те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню на підставі зазначеної норми закону. 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення. 
Повторне заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 квітня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року. 

Головуючий:        
                                       
Судді: