ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2019 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи № 529/20954/18
Апеляційне провадження № 22-ц/813/5999/19
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
розглянув у порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 квітня 2019 року під головуванням судді Луняченка В.О.,
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини з ОСОБА_4 .
Позивачка посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 19 квітня 2008 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дитина - син ОСОБА_5 , який проживає з матір`ю.
Оскільки батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання сина, позивачка просила стягнути з нього аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення ним повноліття.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 22 грудня 2018 року та до досягнення повноліття сина. 
Вирішено питання судових витрат.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову про стягнення з нього аліментів на утримання сина.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції справу розглянуто у відсутності відповідача та не враховано, що ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи дитинства довічно, іншого заробітку крім пенсії не має, тому може лише сплачувати аліменти у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку.
Відзив ОСОБА_3 на апеляційну скаргу мотивований тим, що наявність у відповідача інвалідності третьої групи не вказує на неможливість його сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини заробітку (доходів).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
Відповідно до ст. 180 СК України  батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі ст. 182 СК України   суд при визначення розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що сторони з 19 квітня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Київського районного суду м.Одеси від 17 листопада 2016 року (а.с.7).
Під час шлюбу у сторін,  ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).
З довідки №703 від 12 вересня 2018 року, виданої керівником ОСОН «Дмитріївка» вбачається, що ОСОБА_6 проживає з матір`ю ОСОБА_3 (а.с.8).
Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина ОСОБА_5, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи, за місцем реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_1 , судом першої інстанції двічі направлялися судові повістки про повідомлення його про судове засідання, однак вони повернуті до суду з відміткою «не проживає за вказаною адресою» (а.с.19-22, 25-26). ОСОБА_4 зареєстрований по АДРЕСА_1 (а.с.13). 
Відомостей про інше місце перебування відповідач суду не надав. В апеляційній скарзі він зазначав таке ж саме місце свого перебування: АДРЕСА_2 (а.с.36). 
Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. 
У зв`язку з цим доводи відповідача по те, що суд не вправі був розглянути справу за його відсутністю, до уваги не приймаються.
Є некоректним без аналізу обставин даної справи цитування у скарзі прецедентної практики Європейського суду з прав людини, а саме п.26 рішення суду від 15 травня 2007 року «Надточий проти України», в якому Європейський суд з прав людини нагадав, що «принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом».
В зазначеній справі відповідач всупереч нормам національного закону ст.44 ЦПК України та положень ст.6 п.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право на справедливий суд, не здійснив процесуальних дій щодо розумної можливості представляти свою сторону особисто або за допомогою представника-фахівця в галузі права в суді першої інстанції, а навпаки він недобросовісно, користуючись своїми правами, не отримував направлені йому повістки на адресу його місця перебування (а.с.13), яке він підтвердив і в апеляційній скарзі (а.с.36).
Тому посилання у скарзі на неналежне повідомлення про розгляд справи у суді першої інстанції є безпідставними.
Доводи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог п. 2 ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів не врахував, що ОСОБА_4 є інвалідом третьої групи дитинства довічно, іншого заробітку крім пенсії не має, тому може сплачувати аліменти лише у розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, а не 1/3, також до уваги не приймаються.
Розмір аліментів на утримання дитини має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем, здійснює підприємницьку діяльність (код КВЕД 49.41 -вантажний автомобільний транспорт (основний)), та не перебуває в стані припинення.
Його посилання в апеляційній скарзі на те, що він отримує тільки пенсію по інвалідності не відповідає обставинам справи.
Розмір аліментів на утримання дитини визначений судом в розмірі 1/3 частина усіх доходів відповідача, ні менш 50% від прожиткового мінімуму, на підставі наданих доказів, є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітнього та відповідає майновому стану відповідача.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, а рішення суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 09 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий 

Судді :