Постанова 
Іменем України 
 
06 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 522/8515/16-ц
провадження № 61-41065св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач – Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на постанову апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року у складі колегії суддів: Кононенко Н. А., Сегеди С. М., Гірняк Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2016 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси (далі – КЕВ м. Одеси) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 ,           ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні приміщенням.
 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що будівлі військового містечка №  НОМЕР_1 , розташовані по АДРЕСА_1 , є військовим майном, яке знаходилось в експлуатації військової частини НОМЕР_2 (далі – в/ч НОМЕР_2 ), а на теперішній час згідно з вимогами чинного законодавства України за актом приймання-передачі передано на баланс та до експлуатації КЕВ м. Одеси.
 
Будівля № 10 військового містечка № НОМЕР_1 в м. Одесі є військовим майном, не має статусу житлового будинку, а має статус адміністративної будівлі – штабу.
 
З метою підтримання бойової готовності, за умови відсутності вільного житлового фонду, на період проходження військової служби військовослужбовцям, які потребують поліпшення житлових умов, дозволено тимчасово розміститись в даній будівлі.
 
ОСОБА_4 під час проходження військової служби в штабі Південного ОК розміщений разом із членами сім`ї: дружиною ОСОБА_3 та синами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , для тимчасового проживання в кімнаті  АДРЕСА_2 . При проведенні інвентаризації фондів військового містечка  № НОМЕР_1 , комісією виявлено, що ОСОБА_4 звільнений з військової служби.
 
ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не є військовослужбовцями або працівниками Збройних Сил України, вони не знаходяться на обліку військовослужбовців та членів їх сімей Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, отже, відсутні будь-які правові підстави для подальшого зайняття відповідачами кімнати АДРЕСА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2016 року позов задоволено.
 
Зобов`язано ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ,            ОСОБА_1 усунути перешкоди у здійсненні КЕВ м. Одеси права користування та розпорядження кімнатою АДРЕСА_4 , шляхом їх виселення з вказаного приміщення.
 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КЕВ м. Одеси судові витрати у розмірі 459,33 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КЕВ м. Одеси судові витрати у розмірі 459,33 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КЕВ м. Одеси судові витрати у розмірі 459,33 грн.
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідачів відсутні будь-які правові підстави для подальшого зайняття кімнати     АДРЕСА_4 .
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову. Стягнуто з КЕВ м. Одеси на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 200,00 грн. 
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку, що заявлено вимоги про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом його звільнення на підставі норм Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), які на спірні правовідносини не поширюються; не доведено, що приміщення, яке ОСОБА_4 та члени його сім`ї займають з 1997 року, не є житлом у контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду у липні 2018 року, КЕВ м. Одеси, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку, вважаючи, що спірне приміщення є житлом, оскільки будівля АДРЕСА_5 є військовим майном, не має статусу ні гуртожитку, ні житлового будинку, а має статус адміністративної будівлі – штабу.
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У січні 2019 рокудо Верховного Суду надійшов відзив  ОСОБА_1 , поданий в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на касаційну скаргу КЕВ м. Одеси, в якому заявники просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін. 
 
Мотивуючи відзив, заявники зазначили, щоапеляційний суд дійшов правильного висновку, що вони з грудня 1997 року, тобто більше 19 років, на законних підставах проживали в гуртожитку, статус якого змінено на житловий будинок ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто спірне приміщення є житловим приміщенням. Крім того вказували, що спірне приміщення є їх єдиним житлом. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 522/8515/16-ц з Приморського районного суду м. Одеси.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Апеляційним судом встановлено, що будівлі військового містечка №  НОМЕР_1 , розташовані по АДРЕСА_1 , є військовим майном, яке знаходилось в експлуатації військової частини НОМЕР_2 , а на теперішній час згідно з вимогами чинного законодавства України за актом приймання-передачі передано на баланс та до експлуатації КЕВ м. Одеси.
 
ОСОБА_4 під час проходження військової служби в штабі Південного ОК розміщений разом із членами сім`ї, дружиною ОСОБА_3 та синами: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , для тимчасового проживання в кімнаті  АДРЕСА_2 . 
 
28 вересня 1999 року ОСОБА_4 звільнений із лав Української армії за власним бажанням, а у подальшому – 23 травня 2017 року, йому встановлена інвалідність другої групи, яка отримана під час проходження військової служби.
 
При проведенні інвентаризації фондів військового містечка  № НОМЕР_1 комісією виявлено, що ОСОБА_4 звільнено з військової служби.
 
ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не є військовослужбовцями або працівниками Збройних Сил України, не знаходяться на обліку військовослужбовців та членів їх сімей Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, отже підлягають виселенню із займаного приміщення.
 
В генплані військового містечка № НОМЕР_1 значиться, що на території військового містечка № НОМЕР_1 з числа житлових приміщень розташовані два гуртожитки (будівлі під номерами 3 та 10) та чотири житлових будинки під номерами 48, 50, 52, 53.
 
Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26 вересня 2013 року          № 363 змінено статус гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та присвоєно статус житлового будинку. 
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Згідно із положеннями частини другої статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частинами першою, другою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
 
Положення цього конституційного принципу закріплені у частині четвертій статті 9 ЖК УРСР, згідно з якою ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі – Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
 
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
 
Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права.
 
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.
 
Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.
 
У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві».
 
Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.
Так, відмовляючи у позові, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що відповідачі в 1997 році були вселені у спірне приміщення, уклали договір найму, були там зареєстровані, постійно проживали, сплачували витрати на утримання та ремонт майна та інші обов`язкові платежі, а отже мали місце достатні та триваючі зв`язки з даним місцем, а позивачем не доведено, що приміщення, яке з 1997 року займає ОСОБА_4 та члени його сім`ї, не є житлом у контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ.
Відповідно до частини другої статті 127 ЖК УРСР статус гуртожитку будівля набуває після реєстрації її виконавчим комітетом місцевої ради.
 
Особливий правовий режим гуртожитків обумовлений їх функціональним призначенням, яке полягає у забезпеченні тимчасовим житлом фізичних осіб.
 
У сфері житлового права гуртожитком визначається спеціально споруджений або переобладнаний для цієї мети жилий будинок (частина будинку), який зареєстрований як гуртожиток у виконавчому органі відповідної ради або державній адміністрації і призначений для тимчасового проживання громадян у період роботи (служби), навчання.
Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, передбачено, що під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки, казарми та інші будівлі, які мають бути зареєстровані у виконавчому органі сільських, селищних, міських, районних у містах рад або районній державній адміністрації (пункт 5.1); казарми – це будівлі, розташовані на територіях військових містечок, які переобладнані для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду (пункт 6.1); за рішенням Міністра оборони України може бути порушено клопотання перед місцевою радою (відповідною державною адміністрацією) про реєстрацію казарми як гуртожитку чи житлового будинку.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 132 ЖК УРСР осіб, які проживають у гуртожитках, виселяють також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому особам, які виселяються, надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення.    
 
Згідно зі статтею 110 ЖК УРСР громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.
 
Офіцерів, прапорщиків і мічманів, військовослужбовців надстрокової служби Збройних Сил СРСР і прирівняних до них осіб, звільнених з дійсної військової служби у відставку або в запас, а також осіб, які проживають разом з ними, може бути виселено із займаних ними жилих приміщень у військових містечках з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення. У такому ж порядку підлягають виселенню з військових містечок інші особи, які втратили зв`язок із Збройними Силами СРСР.
 
Виходячи з аналізу наведених норм, апеляційним судом також правильно прийнято до уваги, що ОСОБА_4 служив у збройних силах майже 20 років і іншим житлом не забезпечувався, а відтак – виселеннюзі спірного приміщення без надання іншого благоустроєного жилого приміщення не підлягає.
 
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду – без змін, оскільки таке судове рішення є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те, що судом касаційної інстанції рішення не змінюється та не ухвалюється нове рішення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси залишити без задоволення.
 
Постанову апеляційного суду Одеської області від 21 червня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | С. Ю. Бурлаков
Судді: | В. М. Коротун
| М. Є. Червинська