ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року                                                                             Справа №918/619/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Демидюк О.О., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Савченко Г.І. 

без виклику представників сторін

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 р. у справі №918/619/19 (суддя Горплюк А.М.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради 

про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 94 237 грн. 76 коп.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 р. позов АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до КП "Здолбунівкомуненергія" задоволено частково. Стягнуто з КП "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради на користь АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в розмірі 8111,67 грн., 3% річних в розмірі 2253,28 грн., інфляційних втрат у розмірі 4953,55 грн. та 477,62 грн. 62 коп. судового збору. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 70807,59 грн. основного боргу та 8111,67 грн. пені відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в розмірі 8111,67 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" щодо стягнення пені в розмірі 8 111,67 грн., у стягненні якої було відмовлено, - задовольнити. Судові витрати зі сплати судового збору розмірі 2 881,50 грн. за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідача по справі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою.
Рішення суду не містить обгрунтованого покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище Відповідача
В даному випадку Відповідачем не доведено реального фінансового стану, а тому положення ГПК України щодо обов`язку доказування не дотримано, адже Відповідач не надав жодного доказу для того, щоб можна було зробити висновок про скрутний фінансовий стан Відповідача.
Тобто, суд першої інстанції лише із формулювання про скрутний матеріальний стан зробив висновок про те, що фінансове становище Відповідача є саме таким.
За наведеного, висновок суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50% суперечить як положенням законодавства, так і матеріалам справи.
А тому, апелянт вважає оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені на 50% незаконним та необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.11.2019 р. апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 р. у справі № 918/619/19 залишено без руху. Зобов`язано скаржника протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме подати доказ сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі. Роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.
02.12.2019 р., на адресу апеляційного суду від АТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшло клопотання, до якого долучено платіжне доручення № 7010924 від 21.11.2019 р. про сплату судового збору в сумі 2 881,50 грн.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 р. Поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 р. у справі №918/619/19, апропоновано відповідачу надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання скаржнику в порядку частини 2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України.
Роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" буде розглянута без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 13 статті 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У ході апеляційного розгляду даної справи Північно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши надану судом першої інстанції юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 15 вересня 2017 року між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради (відповідач, споживач) укладено Договір постачання природного газу №8356/1718-КП-28, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору (надалі - Договір, а.с. 21-30).
За п. 12.1 Договору, з урахуванням додаткової угоди №1 від 02.09.2018 до даного договору, цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Пунктом 1.2. Договору передбачено, що природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Відповідно до п.п. 3.7.- 3.9. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці постачання встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку природного газу. Не пізніше 7-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, споживач зобов`язується надати постачальнику підписані споживачем два примірники акта приймання-передачі природного газу, де зазначаються фактичні обсяги використаного природного газу згідно з цим договором у розрахунковому місяці, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем постачання природного газу,  повертає  споживачу один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою. У разі не підписання постачальником акта приймання-передачі природного газу постачальник письмово повідомляє споживача  про причини такого непідписання акта.
На виконання умов Договору позивачем передано, а відповідачем прийнято природний газ на загальну суму 314500,97 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: від 31.10.2017 на суму 10826,54 грн., від 30.11.2017 на суму 47784,79 грн., від 31.12.2017 на суму 43533,88 грн., від 31.01.2018 на суму 75444,18 грн., від 28.02.2018 на суму 71838,49 грн., від 31.03.2018 на суму 59019,34 грн., від 30.04.2018 на суму 6053,75 грн. (а.с. 32-39).
Згідно з п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Однак, відповідач - Комунальне підприємство "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради оплату за природний газ здійснював несвоєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку з чим 5 серпня 2019 року позивач звернувся до відповідача з листом - вимогою про оплату боргу, яка відповідачем була залишена без задоволення.
05 вересня 2019 року Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до Комунального підприємства "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради про стягнення основного боргу, пені, інфляційних втрат і трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання в розмірі 94 237 грн. 76 коп. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.09.2017 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" та Комунальним підприємством "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради укладено Договір №8356/1718-КП-28 постачання природного газу, за яким позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 314 500 грн. 97 коп. 
Однак, всупереч взятих на себе зобов`язань, Комунальне підприємство "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради оплату за природний газ здійснювало несвоєчасно та не у повному обсязі, чим порушило п. 6.1 Договору.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09 вересня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 
Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 26 вересня 2019 року.
23.09.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вказав що 29.03.2019 товариство повністю розрахувалось за спожитий природний газ та окрім іншого, просив розмір нарахованої неустойки у формі пені зменшити на 99 відсотків. 
22.10.2019 від представника позивача надійшло пояснення по справі, в якому останній підтвердив, що у відповідача перед позивачем відсутній основний борг по Договору №8356/1718-КП-28 від 15.09.2017. 
Як вбачається із платіжного доручення №2591 від 29.03.2019, КП "Здолбунівкомуненергія" оплатило для ПАТ НАК "Нафтогаз України" 70807,59 грн. згідно Договору №8356/1718-КП-28 від 15.09.2017.
Враховуючи вище викладене, а також беручи до уваги, що провадження у справі порушено 09.09.2019, а борг повністю погашений 29.03.2019, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення основної суми заборгованості в розмірі 70 807,59 грн. 
          
          Розглянувши позовні вимоги, в частині стягнення пені господарський суд Рівненської області встановив, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 16 223,34 грн., 
          Крім того, 22.10.2019, через відділ канцелярії та документального забезпечення господарського суду Рівненської області представник позивача подав пояснення по справі та долучив ще один розрахунок штрафних санкцій, за якими пеня становить 16 223,34 грн.
          У резолютивній частині пояснень, позивач просив задоволити позовні вимоги НАК "Нафтогаз України" до КП "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради про стягнення заборгованості в повному обсязі. 
Однак, суд першої інстанції виходив з того, що вказані пояснення не є заявою про збільшення позовних вимог, відтак, суд розглянув позовні вимоги в межах заявлених у позовній заяві.  
          Перевіривши правильність нарахування пені, судом першої інстанції визнано його правильним та обґрунтованим.
          А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 16 223,34 грн. пені,  підлягають до задоволення.
          Також, господарським судом Рівненської області було враховано, що Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд  зменшивши суму пені, яка підлягає стягненню на 99% із врахуванням майнового стану відповідача, а також те, що заборгованість за природній газ, отриманий КП "Здолбунівкомуненергія" від позивача, виникла через несплату споживачами заборгованості за використану теплу енергію, різницю в тарифах серед населення, організаціями, установами, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, і які із державного бюджету відповідачу не відшкодовані, виконання зобов`язання останнім до прийняття рішення у справі - оплату повної заборгованості та те, що належні до сплати штрафні санкції надмірно великі із відсутністю основного боргу, збитків кредитора, а також з врахуванням специфіки діяльності відповідача, яка є збитковою, підприємство існує лише із діючого тарифу на теплову енергію, яка подається лише в опалювальний період. 
Зважаючи на наведені обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені на 50 % та стягнути з відповідача пеню в розмірі 8111,67 грн. 
          В задоволенні позову в частині стягнення з відповідача пені в сумі 8 111,67 грн. - слід відмовити. 

          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені враховуючи наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачає, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
У відповідності до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За приписами статті 654 цього ж Кодексу, зміна або розірвання договору вчинюється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Пункт 1 статті 653 Цивільного кодексу України визначає, що у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.
У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України). Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.
Аналогічна правова позиція викладена у пункті 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу №8356/1718-КП-28 від 15.09.2017 року.

Матеріали справи свідчать, що предметом спору у даній справі є матеріально-правові вимоги Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" про стягнення з КП "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради пені в розмірі 16 223,34 грн., 3% річних в розмірі 2253,28 грн., інфляційних втрат у розмірі 49 53,55 грн. та 477,62 грн. 62 коп. судового збору.
Як вже зазначалося вище, відповідачем після відкриття провадження у справі №918/619/19 погашено основний борг в розмірі 70 807,59 грн.  
В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що діями Відповідача  щодо здійснення невчасної оплати за отриманий природний газ завдано збитки Позивачу.
Окрім того, в матеріалах справи міститься фінансовий звіт КП "Здолбунівкомуненергія" Здолбунівської міської ради за 2017, 2018 та перше півріччя 2019 рік, з якого вбачається відсутність прибутку та наявність витрат, які перевищують доходи підприємства (т. 2 а.с.205 - 207).
Враховуючи, що судом першої інстанції було встановлено відсутність завданих збитків Позивачу зі сторони Відповідача, враховано майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, ступінь виконання Відповідачем зобов`язання, а також інші обставини які унеможливлювали належне виконання Відповідачем умов Договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо зменшення розміру пені на 50% - до 8111,67 грн.
Тобто, господарським судом Рівненської області було встановлено всі обставини, з`ясування яких передбачено ст. 233 ГК України.
А тому, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ГК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Інші доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції в зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи все вище викладене в сукупності, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 р. у справі №918/619/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 8111,67 грн. пені, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та з врахуванням всіх обставин справи, а тому відсутні правові підстави для його скасування.  

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 126, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на п. 2 рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 р. у справі №918/619/19 в частині відмови у стягненні  пені в розмірі 8111,67 грн.  - залишити без задоволення.
2. Пункт 2. рішення господарського суду Рівненської області від 24.10.2019 р. у справі №918/619/19 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 8111,67 грн. пені - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Справу №918/619/19  повернути до господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "20" січня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Демидюк О.О. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.