ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 березня 2020 року           справа №263/12192/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2020 року  (повний текст складено 28 січня 2020  року в м. Маріуполь) у справі № 263/12192/19 (суддя І інстанції – Шатілова Л.Г. ) за позовом ОСОБА_1 до поліцейського капрал поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Донецькій області Ізюмського Олексія Леонідовича про визнання дії та постанови у справі про адміністративне правопорушення противоправними, -
          
                                                              В С Т А Н О В И В:

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним адміністративним позовом, посилаючись на те, що капралом поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Донецькій області Ізюмським Олексієм Леонідовичем було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1388997, якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень.
У вищевказаній постанові було зазначено, що ОСОБА_1 , 03.08.2019 року о 01:57 керувала транспортним засобом Ford Fiesta", державний номер НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушила п. 31.4.3 в) ПДР України та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 121 ч. 1 КУпАП.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.08.2019 приблизно о 01:57, вона рухалась на транспортному засобі марки "Ford Fiesta", д.н. НОМЕР_1 , по пр. Нахімова, 55 в м. Маріуполь у сторону вул. Лавицького, її зупинив патруль поліції, вказав на технічну несправність транспортного засобу, у відповідь на що була продемонстрована технічна справність приладів освітлення, але незважаючи на це, співробітниками патрульної поліції була складена постанова.
Вважає оскаржувану постанову незаконною та необґрунтованою, що не відображає дійсних обставин справи, складеною за відсутністю належних доказів та без дотримання вимог чинного законодавства, вимог КУпАП, без з`ясування всіх обставин справи та без дотримання належної процедури. З огляду на вищевикладене, просила суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення, визнати протиправними дії поліцейського капрала поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Донецькій області Ізюмського Олексія Леонідовича щодо винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автономному режимі, серп ЕАВ №1388997 від 03.08.2019 р. за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП, а провадження по справі закрити.
Рішенням  Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2020 року  у справі № 263/12192/19 позовну заяву ОСОБА_1 до поліцейського капрал поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Донецькій області Ізюмського Олексія Леонідовича про визнання дії та постанови у справі про адміністративне правопорушення противоправними залишено без задоволення.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.
                  В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідачем не був виконаний обов`язок щодо повного, всебічного та об`єктивно з`ясування всіх обставин справи, встановлення чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідження наявних у справі доказів, надання їм належної правової оцінки і, як наслідок, було прийняте незаконне, необгрунтоване і невмотивоване рішення.
          Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.          
                  Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
                Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги,  і дійшла  висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом встановлено, що 03.08.2019 року постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії № ЕАВ № 1388997 від 03.08.2019 року, поліцейським капралом поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Донецькій області Ізюмським Олексієм Леонідовичем було притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП України, а саме за те, що вона 03.08.2019 року о 01:57 керувала транспортним засобом «Ford Fiesta», державний номер НОМЕР_1 , з непрацюючою лівою фарою в режимі ближнього світла в темну пору доби, а, чим порушила п. 31.4.3 в) ПДР України.
         Даною постановою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 121ч. 1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340,00 гривень.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що проаналізувавши всі надані сторонами докази,   проаналізувавши положення ПДР України, суд першої інстанції прийшов до переконання   що обставини вчинення даного правопорушення викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, знайшли своє підтвердження, і вони вказують на вчинення адміністративного правопорушення позивачем.                                                             З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМ України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Відповідно до п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до пункту 31.4.3 «а» ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу.
Відповідно до пункту 31.6 «б» ПДР України забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості не горять лампи фар чи задніх габаритних ліхтарів.
Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, у ній мають бути наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
У відповідності до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Частиною 2 статті 258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов`язку складати протокол про адміністративне правопорушення а посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено у статтею 251 КУпАП, повинні міститися в постанові про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог ст.ст. 33, 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Згідно частини 2,4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 35 Закону України Про Національну поліцію, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Відповідно до пп. а п. 2.4 Правил дорожнього руху України, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України Про Національну поліцію, поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Законом України Про Національну поліцію та Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Колегія суддів зазначає, що приписами частини 3 статті 283 КУпАП чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.  
У разі відсутності ж в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Колегія суддів, звертає увагу, що в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності зазначено, що відеозапис в архіві, що не можна вважати виконання відповідачем приписів частини 3 статті 283 КУпАП, тобто фактично в постанові не зазначено технічного засобу яким здійснено відеозапис.   
На підтвердження факту вчинення адміністративного правопорушення і відповідно процедури розгляду адміністративної справи за цим фактом, відповідачем надано диск з відеозаписом, тоді як в оскаржуваній постанові взагалі відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено відеозапис.
Таким чином, в порушення частини третьої статті 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення має відповідати вимогам, передбаченим статтею 283 КУпАП. У ній зокрема необхідно зазначити технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 03.08.2019 року серії № ЕАВ № 1388997 посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Отже, відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, не може вважатися належним доказом по справі про адміністративне правопорушення.
Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справах № 524/5536/17 та № 524/7184/16-а. 
При викладених обставинах, колегія суддів зазначає, що посилання суду першої інстанції, як доказ вини позивача на диск з відео фіксацію правопорушення, з точки зору процесуального законодавства статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що позивач заперечував проти вчинення  правопорушення, відповідач, відповідно до приписів ч.2 ст.77 КАС України на підтвердження правомірності свого рішення, доказів  в розумінні приписів ст.ст. 73-76 КАС України, до суду не надав.
         Колегія суддів також звертає увагу на те, що норми статті 38 КУпАП встановлюють строк, протягом якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності з моменту виявлення правопорушення. Зважаючи на те, що суд дійшов вірного висновку про протиправність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування, беручи до уваги ту обставину, що строки, встановлені статтею 38 КУпАП, на час судового розгляду минули, колегія суддів вбачає наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
           Вищевказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 29 березня 2018 року у справа №502/1664/16-а, від 20 червня 2018 року   у  справі № 806/2554/16.
Суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, що призвело до ухвалення судового рішення, з порушенням норм матеріального та процесуального права та є безумовною підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог.
Пунктом 4  частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення про відмову задоволенні позовних вимог, неправильно застосував норми процесуального, матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -

ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2020 року  у справі № 263/12192/19 – задовольнити. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 січня 2020 року  у справі № 263/12192/19 – скасувати.
Прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.
Скасувати постанову серії № ЕАВ № 1388997 від 03.08.2019 року, винесену поліцейським капралом поліції 1 батальйону 2 роти УПП в Донецькій області Ізюмським Олексієм Леонідовичем якою притягнуто позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП України, за 1 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, провадження у справі закрити.
Повне судове рішення складено 03 березня 2020 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий          суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г.Гаврищук

                                                                                                    І.В.Сіваченко