КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №754/5627/19-ц
Апеляційне провадження №22-ц/824/2781/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

20 січня 2020 року                                                               місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних  справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Коцюрби ОП., Нежури В.А., розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами  у місті Києві за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки ( пені ) по сплаті аліментів,
 
В С Т А Н О В И В :
 
15 квітня 2019 року    ОСОБА_2 звернулась до суду із названим позовом, де просила стягнути з  ОСОБА_1  на свою користь неустойку( пеню ) по сплаті аліментів у розмірі 31 424,19 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2017 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від всіх видів його доходів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 року. 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2017 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2017 року скасовано в частині визначення розміру частки аліментів та постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 року. 
В провадженні Святошинського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження №53872481. 
Але відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 01.01.2019 року складає 103 809,60 грн. 
Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2  задоволені у повному обсязі.
На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що відповідач свої зобов`язання за сплатою аліментів у повному обсязі не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 
Згідно з розрахунком державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Буряк М.І., загальний розмір заборгованості по аліментам, станом на 01.05.2019 року, становить 103 253,00 грн. 
Відповідно до розрахунку, наданого позивачкою, розмір пені за період з лютого 2016 року по грудень 2018 року становить 33 124, 84 грн. 
Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного Кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
При цьому, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.
Не погоджуючись із вказаним рішенням,     ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права при його ухваленні.
Просить рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року змінити в частині розміру неустойки ( пені ), яку було нараховано, до розміру в 1 981,96 грн.
Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у   межах   доводів   та   вимог   апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, керуючись наступним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2017 року з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ј частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 року ( а.с. 27-28 ).
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 16.03.2017 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2017 року скасовано в частині визначення розміру частки аліментів та постановлено нове рішення, яким стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 року (а.с. 29-30).
Згідно довідки розрахунку заборгованості по аліментах відповідача, сума несплачених ним аліментів з лютого 2016 року по грудень 2018 року складає 103 253 грн. ( а.с. 49 ).
У відповідності до положень ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".
Таким чином, проведений позивачкою розрахунок пені щодо заборгованості відповідача із сплати аліментів у розмірі 33 124,84 грн., наданий суду першої інстанції ( а.с. 47-48 ), з точки зору апеляційної інстанції, повністю відповідає названим вимогам матеріального права та не суперечить практиці розгляду справ відповідної категорії Верховним судом, зокрема, як зазначено місцевим судом - постановам №6-94цс15 від 01 липня 2015 року та №6-269цс15 від 16 грудня 2015 року.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, місцевий суд обґрунтовано зазначив, що аналіз названих норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання які виникли, мають виконуватись у повному обсязі та у разі прострочення їх виконання може бути нарахована  неустойка за кожен день прострочення.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і, з додержанням норм матеріального і процесуального права, ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.
А тому, доводи         ОСОБА_1 про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального права при його ухваленні, зокрема, ч. 1 ст. 196 СК України, ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді скарги.
Посилання апелянта на те, що сума пені повинна бути зменшена на суму накладеного на нього державним виконавцем  штрафу, з точки зору суду другої інстанції, не спростовують висновок місцевого суду про обґрунтованість заявлених позовних вимог, оскільки аналіз норм ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 1 ст. 196 СК України  не дає можливості їх застосування в силу наявності заборгованості по аліментам в сумі 103 253 грн. за відсутності доказів по справі про її спростування.
Окрім цього, частину першу статті 196 СК України доповнено абзацом другим згідно із Законом № 2475-VIII лише 03.07.2018 року, тоді як позовні вимоги щодо пені заявлені, починаючи з лютого 2016 року ( а.с. 1-4 ). 
Твердження апелянта про необхідність зменшення пені також спростовується і тим, що він не піддавався стягненню у відповідності до положень ч. 14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», тоді як на нього накладався штраф згідно положень ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с. 86 ).
Доводи щодо того, що розмір заборгованості зі сплати аліментів становить не 103 000 грн., а лише 38 688,41 грн. не підтверджено жодними належними та допустимими доказами та спростовуються дослідженими судом матеріалами справи, зокрема, довідкою ( а.с. 49 ), яку суд апеляційної інстанції відносить до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів згідно положень ст.ст. 76-80 ЦПК України.
При цьому, надана апелянтом довідка ( а.с. 85 ), з точки зору суду другої інстанції, не спростовує зміст вище зазначеної, оскільки та видана значно пізніше дати ухвалення рішення місцевим судом, а саме: 07 жовтня 2019 року. 
Доводи відзиву ОСОБА_2 також повністю спростовують зазначені посилання апелянта та підтверджують законність та обґрунтованість ухваленого місцевим судом рішення.
А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 375 ЦПК України.
Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 22 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки ( пені ) по сплаті аліментів - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, за виключенням випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

 

 

 
Головуючий                                                                А.С. Сержанюк

 

 
Судді:                                                                          О.П. Коцюрба

 

 
В.А. Нежура