ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 299/1103/19 пров. № 857/12880/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року в справі №299/1103/19 (суддя Калинич Я.М., повний текст рішення виготовлено 28.10.2019, м. Ужгород) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому просила: а) визнати протиправним та скасувати рішення Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області від 28 січня 2019 року №12 про відмову в призначенні пенсії в частині незарахування періоду роботи з 23.07.1986 року по 29.07.1991 року на посаді фельдшера шкіл і дитсадків 0,5 ставки і 0,5 ставки медсестри Т-Реметівської селищної лікарні Перечинської райлікарні, а також в частині незарахування періоду роботи з 28.08.1989 року по 31.12.1998 року на посаді санітарки в Аптеці №110 с. Шаланки до загального трудового стажу;
б) зобов`язати Виноградівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області зарахувати до загального трудового стажу період роботи з 23.07.1986 року по 29.07.1991 року на посаді фельдшера шкіл і дитсадків 0,5 ставки і 0,5 ставки медсестри Т-Реметівської селищної лікарні Перечинської райлікарні, а також періоду роботи з 28.08.1989 року по 31.12.1998 року на посаді санітарки в Аптеці №110 с. Шаланки, провівши перерахунок призначеної пенсії по віку з 17.12.2018, тобто з дня звернення за призначенням пенсії.
Рішенням від 21 жовтня 2019 року Закарпатський окружний адміністративний суд в задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та не звернув належної уваги на те, що пенсійний орган не зарахував позивачу до трудового стажу 14 років 4 місяці 11 днів її трудової діяльності всупереч відомостям трудової книжки і посилаючись виключно на помилки ведення трудових книжок за які несе відповідальність спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
При цьому, відповідач безпідставно не взяв до уваги подану позивачем уточнюючу довідку від 22.11.2018 №4 про підтвердження трудового стажу в аптеці №110 с. Шаланки та комунальному підприємстві «Центральна районна аптека №11 м. Виноградів Закарпатського обласного виробничого об`єднання «Фармація» з 28.08.1989 по 29.07.2011, видану ліквідатором Котиком В.М.
Також звертає увагу на те, що відсутність у трудовій книжці запису про реорганізацію юридичної особи за умови послідових записів про прийняття на роботу та звільнення не може бути підставою для позбавлення права позивача на належну пенсію.
З огляду на викладене, позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлює позицію щодо законності рішення суду першої інстанції та надуманості доводів апеляційної скарги, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 17 грудня 2018 року позивач звернулася до Виноградівського ОУПФ України Закарпатської області із заявою про призначення пенсії за віком.
До заяви про призначення пенсії було подано: трудову книжку НОМЕР_1 від 16.04.1979 року; довідку від 23.07.2018 року №1535; довідки від 11.05.2018 року №1202 та №1204; свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_2 від 15.07.1986 року та свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 05.09.1985 року.
Відповідачем надано розписку-повідомлення із зазначенням переліку документів, яких недостатньо для призначення пенсії, а саме: диплом про навчання, довідку про стаж і реорганізацію підприємства за період 23.07.1986-29.07.1991 та довідку про прийняття на роботу з 28.08.1989 року. Рекомендований строк надання вказаних документів – 17.03.2019 року.
Позивач 28 січня 2019 року подала до Виноградівського ОУПФ заяву про розрахунок стажу згідно поданих документів, яка міститься в матеріалах пенсійної справи (а.с.6 пенсійної справи).
Відповідно до виписки з протоколу комісії Виноградівського ОУПФ № 12 від 28 січня 2019 року «Про відмову в призначенні пенсії» позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу.
З вказаного протоколу вбачається, що стаж роботи обчислений по матеріалам справи становить 19 років 11 місяців 03 дні. В розрахунок стажу не зараховано періоди роботи із 28.08.1989 року по 31.12.1998 року – роботу в аптеці №110 с. Шаланки, у зв`язку з відсутністю необхідної печатки для завірення довідки, з 23.07.1986 року по 29.07.1991 року – роботу в Перечинській райлікарні, у зв`язку з відсутністю довідки про реорганізацію установи.
Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався правомірністю дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи позивача періодів роботи з 23.07.1986 по 29.07.1991 та з 02.08.1989 по 31.12.1998 з підстав неточності записів у трудовій книжці позивача.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі, персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно зі ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Трудова книжка відповідно до приписів ст. 48 КЗпП України, ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи працівника.
Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12 серпня 1993 року №637 (надалі – Порядок №637).
Відповідно до п.3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, або неточностей у її заповненні.
Зі змісту заявленого позову колегія суддів вбачає, що спір виник щодо наявності чи відсутності підстав для зарахування до трудового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 23.07.1986 по 29.07.1991 та з 02.08.1989 по 31.12.1998.  
У дослідженій судом першої інстанції трудовій книжці ОСОБА_1 НОМЕР_4 містяться такі записи, щодо яких виник спір: запис № 11 від 23.07.1986 року про прийняття позивача на роботу в Перечинську районну лікарню на посаду фельдшера шкіл і дитсадків 0,5 ставки і 0,5 ставки медсестри Т-Реметівської селищної лікарні. Під №12 міститься запис про переведення на посаду молодшої сестри фізкабінету Т-Реметівської селищної лікарні. Під №13 зазначено, що 29.07.1991 року позивач звільнена з роботи згідно зі статтею 38 КЗпП УРСР. При цьому запис позивача про звільнення завірено печаткою, на якій зазначено назву лікарні Центральна районна лікарня смт. Перечин.
Відповідно до запису в трудовій книжці № 14 позивач 28.08.1989 року прийнята на посаду санітарки аптеки №110 с. Шаланки. Під №15 міститься запис, де зазначено, що 09.02.2000 року ЦРА №11 м. Виноградів, згідно з наказом ОВО ,,Формація” №4/3 від 09.02.2000 року реорганізовано в комунальне підприємство ЦРА №11. Під записом №16 зазначено про звільнення позивача від займаної посади на підставі ч.1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу №4 від 29.07.2011, завірений печаткою комунального підприємства ЦРА №11.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що записи у трудовій книжці та дублікаті не містять виправлень, наявні печатки підприємств та установ, наявні підписи посадових осіб, наявна необхідна інформація про працівника, наявні відомості про роботу, відомості про прийняті документи - дати, номери тощо. Записи є зрозумілими та послідовними. 
Колегія суддів відхиляє покликання відповідача та суду першої інстанції на неможливість врахування довідки ліквідатора комунального підприємства «Центральна районна аптека №11 м. Виноградів» Котика В.М. від 22.11.2018 №4, якою додатково підтверджується період роботи ОСОБА_1 з 28.08.1989 по 29.07.2011, тобто період, що відповідає записам трудової книжки №14-16 з підстав засвідчення такої печаткою з назвою Центральна районна аптека №11 м. Виноградів, оскільки код ЄДРПОУ юридичної особи на цій печатці відповідає коду ЄДРПОУ комунального підприємства «Центральна районна аптека №11 м. Виноградів».
Крім того, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 дійсно був головою комісії з припинення або ліквідатором юридичної особи.
Безпідставним вважає апеляційний суд і неврахування періоду роботи позивача з 23.07.1986 по 29.07.1991, що відповідає записам трудової книжки ОСОБА_1 за №№11-13, відповідно до яких позивач прийнята на роботу в Перечинську райлікарню, а запис про звільнення засвідчено печаткою Центральної районної лікарні смт. Перечин, що може свідчити про проведену реорганізацію  медичного закладу, про що відсутні записи та додаткові документи. Так, дійсно відповідно до п. 2.14. Інструкції ,,Про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях”, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 №162, що діяла на час внесення до трудової книжки позивача записів №№11-13, якщо за час роботи робітника чи службовця найменування підприємства змінюється, то про це в графі 3 трудової книжки робиться запис, а в графі 4  зазначається підстава перейменування – наказ (розпорядження), його номер і номер. 
Разом з тим, відповідно до п.18 постанови Ради Міністрів СРСР від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки робітників і службовців», яка діяла на час заповнення трудової книжки позивача за спірний період, відповідальність за організацію ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.
Відтак, на переконання колегії суддів, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахування стажу при призначенні пенсії.
          Зазначена позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 28 лютого 2018 року у справі №428/7863/17, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі №423/1881/17, від 29 березня 2019 року у справі №548/2056/16-а.  
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач неправомірно та безпідставно піддав сумніву достовірність записів, внесених до трудової книжки,  які крім того, додатково підтверджуються довідкою №4 від 22.11.2018, покликаючись лише на певні неточності при їх заповненні.
При цьому жодних інших доказів на підтвердження правомірності своїх дій відповідач не надав.
          Суд першої інстанції на наведені обставини не звернув належної уваги, не дав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову повністю.
          Проте колегія суддів вважає правильним частково задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 , яка просить, зокрема, зобов`язати відповідача провести перерахунок призначеної пенсії за віком з 17.12.2018, тобто з дня звернення за призначенням пенсії, оскільки відповідно до п.1.ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
          Оскільки позивач звернулася за пенсією 17.12.2018, а досягнула пенсійного віку 06.12.2018, останній належить призначити пенсію за віком з 07.12.2018.
          Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Відповідно до п.3 ч. 1  ст. 317 КАС України  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
          Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, дійшов помилкового висновку щодо правомірності дій відповідача стосовно відмови позивачу у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного стажу роботи, а тому колегія суддів визнає правильним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
          Керуючись ст. ст. 243, 310, 315, 317, 321, 322 , 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2019 року в справі №299/1103/19 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Виноградівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, оформлене протоколом від 28 січня 2019 року №12 про відмову в призначенні пенсії в частині незарахування періоду роботи ОСОБА_1 з 23.07.1986 по 29.07.1991 на посаді фельдшера шкіл і дитсадків й медсестри Т-Реметівської селищної лікарні Перечинської районної лікарні, та в частині незарахування періоду роботи з 28.08.1989 по 31.12.1998 на посаді санітарки в аптеці №110 с. Шаланки до загального трудового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до загального трудового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 23.07.1986 по 29.07.1991 на посаді фельдшера шкіл і дитсадків й медсестри Т-Реметівської селищної лікарні Перечинської районної лікарні; з 28.08.1989 по 31.12.1998 на посаді санітарки в аптеці №110 с. Шаланки та призначити пенсію за віком з 07.12.2018.  
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) сплачений судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 21.02.2020.