Ухвала
14 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 761/17541/18
провадження № 61-126ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання дій неправомірними, визнання наказів недійсними, скасування наказів,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати неправомірними дії відповідача, визнати недійсними та скасувати накази відповідача: № 155 від                 29 вересня 2017 року, № 185 від 24 листопада 2017 року «Про зміни в структурі ПАТ «Укрнафта», № 11 від 31 січня 2018 року «Про зміни в організаційній структурі, структурних одиниць ПАТ «Укрнафта», № 14 від 12 лютого 2018 року «Про зміни в організаційній структурі нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» ПАТ «Укрнафта», № 344-к від 15 лютого 2018 року «Про зміни в організаційній структурі та штатному розписі», №4-агп від 16 лютого 2018 року «Про створення робочих комісій по інвентаризації, прийому - передачі ТМЦ у матеріально - відповідальних осіб ЦТТ та ВСР ЗП та ГО НВГУ «Долинанафтогаз», № 26-АГП від 02 квітня 2018 року «Про внесення змін до наказу № 4-АГП                від 16.02.2018 «Про створення робочих комісій по інвентаризації, прийому - передачі ТМЦ у матеріально - відповідальних осіб ЦТТ та ВСР ЗП та ГО НВГУ «Долинанафтогаз», № 381-к «Про затвердження акту простою», № 1066-к від               18 травня 2018 року «Про припинення трудового договору».
Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від                                                           16 вересня 2019 року позов задоволено частково. 
Визнано незаконним наказ Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» № 381-к «Про затвердження акту простою» від 20 лютого 2018 року в частині, що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , визнано незаконним наказ Нафтогазовидобувного управління «Долинанафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» № 1066-к про припинення трудового договору (контракту) від 18 травня 2018 року. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У решті позову відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року у частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу Нафтогазвидобувного управління «Долинанафтогаз» Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» № 1066-к про припинення трудового договору (контракту) від 18 травня 2018 року, щодо звільнення  ОСОБА_1 скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні таких позовних вимог.
28 грудня 2019 року відповідач ПАТ «Укрнафта»звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у нескасованій частині задоволених позовних вимог та постанову суду апеляційної інстанції у частині залишення без змін рішення суду першої інстанції у частині визнання незаконним наказу № 381-к «Про затвердження акту простою» від 20 лютого 2018 року в частині, що стосується прав та обов`язків ОСОБА_1 , ухвалити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини четвертої статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, крім справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України.
З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України, суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії розгляду.
Суди попередніх інстанцій розглянули цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, що означає, що ними визнано зазначену справу малозначною. Верховний Суд визнає також зазначену справу малозначною, оскільки вона є справою незначної складності.
Згідно з висновками Європейського суду з прав людини у справах Lavages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gonnez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції. 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBACv. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
В касаційній скарзі є посилання на те, що ця скарга стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки відсутня практика касаційного суду щодо законності чи незаконності застосування простою до працівника під час здійснення процедури його звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, чим також обумовлена винятковість справи для відповідача, у якого періодично виникають і будуть виникати в майбутньому подібні спірні ситуації.
Ці доводи є неприйнятними, оскільки не містять належного обґрунтування того, якого конкретно питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, стосується касаційна скарга, і не підтверджують виняткове значення цієї справи для відповідача.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» про визнання дій неправомірними, визнання наказів недійсними, скасування наказів.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                          М. М. Русинчук