ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003299 пров. № 857/12485/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Заверухи О.Б., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань –                     Чопко Ю.Т.
представника позивача –                                            Брегей І.С. 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 09 жовтня 2019 року (головуючий суддя: Кравців О.Р., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення – 18.10.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови в митному оформленні товарів, –
встановив:
ОСОБА_1 , 04.07.2019 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA403000/2019/000668/2 від 06.05.2019, визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403030/2019/00438 від 06.05.2019.
Мотивує позов тим, що відповідачем аргументи відповідача про відсутність в рахунку фактурі за № 164/2019 від 12.04.2019 власного підпису, як одного із обов`язкових реквізитів документа, що засвідчує придбання автомобіля, вважає необґрунтованими, оскільки за наявності усіх реквізитів і даних, із яких можливо встановити назву товару, його характеристики і ідентифікуючі індивідуальні ознаки, вартість, дату видачі (продажу), назву чи найменування продавця і покупця (їх реквізити), підпису продавця (його індивідуальні печатки чи штампи), відсутність підпису покупця на рахунку-фактурі не є ключовим для створення сумніву щодо достовірності такого документа. Крім цього, норми Митного кодексу України не встановлюють жодних вимог стосовно обов`язкової наявності у поданих декларантом документах, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України окремих реквізитів, в тому числі – підпису покупця.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 09 жовтня 2019 року позов задоволено. 
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що позивачем документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, до митного оформлення не подано повного пакету документів, визначених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України. Під час здійснення контролю  за правильністю визначення митної вартості товарів, 23.04.2019 посадовою особою митниці розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом, а саме: уповноваженій особі декларанта направлено електронне повідомлення  про необхідність надання додатково документів. Уповноваженою особою декларанта, надіслано митниці листом повідомлення від 06.05.2019 про те, що усі документи подані до митного оформлення, надати інші документи не має можливості. Отже, будь-яких платіжних документів, які підтверджували факту сплати позивачем коштів за придбаний транспортний засіб у нерезидента «Akonto Edward Zbanski», як до митного оформлення, так і на вимогу митниці не надано.
Представник позивача Брегей І.С., у судовому засіданні апеляційну скаргу заперечила, просила залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка представника позивача не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 12.04.2019 на підставі рахунку-фактури придбав у нерезидента Akonto Edward Zbanski автомобіль марки Volkswagen Golf, 2015 року виготовлення, VIN: WVWZZZAUZGP510387 за ціною 23300,00 польських злотих.
Агентом з митного оформлення 23.04.2019 подано до митного оформлення митну декларацію № UA403030/2019/007937. У вказаній митній декларації заявлено до митного оформлення товар – автомобіль легковий, який був у використанні; марка: Volkswagen; модель: Golf; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , за основним методом - за ціною договору в розмірі 23300,00 злотих.
На виконання вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, до вказаної декларації надано ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення: рахунок фактуру-інвойс (Commercial invoice) № 164/2019 від 12.04.2019; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № А072119TV15 від 20.07.2015; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу  № UA20903/2019/26140 від 17.04.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.07.2015; договір про надання послуг митного брокера б/н від 15.04.2019; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; витяг про зняття з обліку від 11.12.2018; фінансова гарантія у вигляді грошової застави №0.0.1325391574.1 від 15.04.2019 та №0.0.1325932690.1 від 15.04.2019; копія митної декларації країни відправлення №19PL01010E0314372 від 12.04.2019; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу № UA.003.04228-19 від 22.04.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України.
За результатами розгляду поданої електронної митної декларації № UA403030/2019/007937 від 23.04.2019 та доданих до неї документів, прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/0000668/2 від 06.05.2019.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною інвойсу (рахунку-фактури) від 12.04.2019, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Так, ч. 1 ст. 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції) (ч. 2 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 57 МК України кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
Згідно з ч. ч. 5, 6 ст. 57 МК України у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями ст. 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до ст. 63 цього Кодексу. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу (ч. 8 ст. 57 МК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Так, ч. 2 ст. 53 МК України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Згідно з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-3 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості (ч. 6 ст. 54 МК України).
Так, ч. 7 ст. 54 МК України визначено, що у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Згідно ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч.6 ст.54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку проте, що правовою підставою для винесення рішення про коригування митної вартості є: виявлення обставин, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірного визначення митної вартості товарів; невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. ч. 2-4  ст. 53 цього Кодексу; відсутності у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у  главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Крім цього, обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 804/16271/15, від 15.05.2018 № 809/1260/17.
Як вбачається з матеріалів справи, під час митного оформлення, на підтвердження ціни автомобіля, декларантом подано, зокрема: рахунок фактуру-інвойс (Commercial invoice) № 164/2019 від 12.04.2019; декларацію про походження товару (Declaration of origin) № А072119TV15 від 20.07.2015; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу  № UA20903/2019/26140 від 17.04.2019; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 20.07.2015; договір про надання послуг митного брокера б/н від 15.04.2019; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; витяг про зняття з обліку від 11.12.2018; фінансова гарантія у вигляді грошової застави № 0.0.1325391574.1 від 15.04.2019 та №0.0.1325932690.1 від 15.04.2019; копія митної декларації країни відправлення № 19PL01010E0314372 від 12.04.2019; сертифікат відповідності щодо індивідуального затвердження колісного транспортного засобу №  UA.003.04228-19 від 22.04.2019; паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що вартість придбаного автомобіля марки Volkswagen Golf, 2015 року виготовлення, VIN: НОМЕР_1 , у розмірі 23300,00 польських злотих, підтверджується квитанцією № 164 від 12.04.2019 (а. с. 31), в якій зазначено про сплату покупки позивачем готівкою 12.04.2019. Крім цього, аналогічна інформація міститься у фактурі (інвойс) № 164/2019 від 12.04.2019.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростували зміст квитанції № 164 від 12.04.2019, в тому числі будь-які відомості  щодо підтвердження чи не підтвердження обставини відчуження позивачу продавцем нерезидентом відповідного транспортного засобу, а також отримання або не отримання від позивача готівкових коштів в сумі 23300,00 польських злотих та/або іншої суми за відчужений транспортний засіб.
Таким чином, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар, ціну та його оплату, а отже у сукупності містять відомості, які підтверджують числові значення митної вартості й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов необхідно задовольнити, оскільки відповідачем не надано жодних допустимих доказів недостовірності заявленої ОСОБА_1 вартості транспортного засобу марки Volkswagen Golf, 2015 року виготовлення, VIN: НОМЕР_1 , а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.
Отже, твердження митного органу про неможливість визначення митної вартості транспортного засобу, що ввозився позивачем, із застосуванням першого методу є безпідставним, а відтак наявні підстави для визнання протиправними та скасування рішення Тернопільської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів № UA403000/2019/000668/2 від 06.05.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403030/2019/00438 від 06.05.2019.
Апеляційна скарга Тернопільської митниці ДФС не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст.  313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –
постановив:
апеляційну скаргу Тернопільської митниці ДФС залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 09 жовтня 2019 року у справі № 1.380.2019.003299 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. Б. Заверуха 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 20.02.2020.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду