Номер провадження: 22-ц/813/154/20 
Номер справи місцевого суду: 495/9141/16-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       16.01.2020 року                                                                 м. Одеса 

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,
при секретарі - Сороколет Ю.С.,
за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:
позивача прокурора в особі заступника начальника відділу прокуратури Одеської області Харітонової О.Є.,
представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , 
представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 , 
представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 ,
представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2 , 
від відповідача Затоківської селищної ради – не з`явились, 
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради – не з`явились,
переглянувши справу №495/9141/16-ц за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 1 липня 2019 року у складі судді Боярського О.О., -

в с т а н о в и в :

Позивач прокурор перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, звернувшись 18 листопада 2016 року до суду з вищевказаним позовом просив: 
визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року №3255 «Про передачу  ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0965 га, кадастровий номер 5110300000:02:013:0014 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_1 ;
 - визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_1 718080, індексний номер 44323235 щодо земельної ділянки площею 0,0965 га для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер 5110300000:02:013:0014);
- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року №3253 «Про передачу гр. ОСОБА_4 у власність земельної ділянки площею 0,0964 га, кадастровий номер 5110300000:02:013:0012 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_2 ;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_1 718201, індексний номер 44381375 щодо земельної ділянки площею 0,0964 га для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_2 , (кадастровий номер 5110300000:02:013:0012);
-  визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року №3256 «Про передачу гр. ОСОБА_3 у власність земельної ділянки площею 0,0482 га, кадастровий номер 5110300000:02:013:0015 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_3 ; 
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_1 716924, індексний номер 43816116 щодо земельної ділянки площею 0,0482 га для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_3 , (кадастровий номер 5110300000:02:013:0015);
- визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20 серпня 2015 року №3254 «Про передачу гр. ОСОБА_5 у власність земельної ділянки площею 0,0965 га, кадастровий номер 5110300000:02:013:0013 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_4 ;
- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія НОМЕР_1 718202, індексний номер 44383678 щодо земельної ділянки площею 0,0965 га для індивідуального дачного будівництва за адресом: АДРЕСА_4 , (кадастровий номер 5110300000:02:013:0013).
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року, у задоволені позову відмовлено (т.2 а.с.95-102, т.3 а.с.152-160).
Постановою Верховного Суду від 12 грудня 2018 року касаційну скаргу заступника прокурора Одеської області задоволено частково; рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 червня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.4 а.с.112-121). 
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 1 липня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України (т.5 а.с.136-144). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 1 липня 2019 року (т.5 а.с.165-166).
В апеляційній скарзі керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури просить ухвалу про залишення позову без розгляду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.5 а.с.146-152). 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до положень пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Залишаючи позов без розгляду, суд виходив з того, що прокурор мав звернутися з позов в інтересах Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а не виступати в якості самостійного позивача.
Висновки суду не відповідають закону з огляду на наступне.
Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді (п.3 ч.1 ст.131-1 Конституції України).
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступати за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч.3 ст.56 ЦПК України). 
Законом України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом (ч.1 ст.23 Закону); прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу; наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (ч.3 ст.23 Закону); наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді (ч.4 ст.23 Закону).
Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 8 квітня 1999 року (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах. Представництво прокуратурою інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді.
Земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. 
Прийняття рішення про передачу у власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст.13 Конституції) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. Конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю розглядається у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст.14.19 Конституції).
Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, у разі його незаконності такому суспільному інтересу не відповідає. 
Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про передачу земельної ділянки державної власності у приватне користування з метою відновлення прав та законних інтересів територіальної громади землі, яка вибула з її користування і розпорядження незаконно. 
Правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення Європейського суду з прав людини у справі Трегубенко проти України від 2 листопада 2004 року щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи). 
       Позовна заява містить обґрунтування підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів в суді. Позовну заяву подано в порядку статті 56 ЦПК України, де частина 5 даної норми процесуального права передбачає, що у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. 
       Згідно абзацу 5 пункту 5-1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15, посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок. Строк користування якими закінчився.
       Відповідно до підпункту 3 пункту 6 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року №333, посадові особи Головного управління в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом про відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.
       Аналогічні повноваження передбачені підпунктом 3 пункту 6 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Одеській області, затвердженого Наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17 листопада 2016 року №308.
       Аналіз вищевказаних положень законодавства приводить до висновку, що органи Держгеокадастру уповноважені на звернення до суду з позовами лише у випадках: 1)відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва; 2)повернення самовільно чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. 
       З огляду на викладене, приписи статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, можна дійти висновку, що органи Держгеокадастру не наділені повноваженнями на звернення до суду з позовом про визнання незаконними рішення селищної ради та визнання недійсним свідоцтва про право власності. 
       Питання можливості звернення органів Держгеокадастру з позовами до суду у даній категорії справ перебувало на розгляді касаційної інстанції, щодо цього питання Верховний Суд, зокрема, зазначив у постанові від 5 лютого 2019 року в справі №910/7813/8, що «органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різні функції, а саме: 1)функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності; 2)функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності. Спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгеокадастр правом звернення до суду з позовами вимогами, заявленими у цій справі.». 
Таким чином, зважаючи на відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, місцева прокуратура у даній справі набула статусу позивача у відповідності до положень частини 5 статті 56 ЦПК України.
       Оскаржувана ухвала як така, що постановлена за відсутності підстав для застосування положень пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України, підлягає скасуванню, справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.379, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд –
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури задовольнити. 
Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 1 липня 2019 року про залишення без розгляду позову першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю третьої особи виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку – скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 27 січня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова