Ухвала        
 
14 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 161/3529/19
 
провадження № 61-2539ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Луспеника Д. Д. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом  житлово-комунального підприємства № 7 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до житлово-комунального підприємства № 7 про визнання недійсними нарахувань по утриманню будинку і споруд та їх скасування, стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року житлово-комунальне підприємство № 7звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території - 2 146,71 грн, інфляційні втрати - 814,63 грн та три відсотки річних від простроченої суми - 182,62 грн, посилаючись на те, що 
ОСОБА_1 неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті коштів за фактично отримані ним послуги.
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до житлово-комунального підприємства № 7, у якому просив визнати недійсними та скасувати нарахування по утриманню будинку та прибудинкової території, а також стягнути з житлово-комунального підприємства № 7 на його користь моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року позов житлово-комунального підприємства № 7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь житлово-комунального підприємства № 7 інфляційні втрати - 686,70 грн, три відсотки річних - 
178,80 грн, а всього 865,50 грн. У задоволенні позову житлово-комунального підприємства № 7 в частині стягнення з ОСОБА_1 . 17,64 грн інфляційних втрат та 4,11 грн трьох відсотків річних - відмовлено.
Провадження у справі на суму 1 664,46 грн закрито.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Компенсовано житлово-комунальному підприємству № 7 сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 921,00 грн згідно платіжного доручення № 71 від 17 січня 2019 року за рахунок держави 
у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року залишено без змін.
05 лютого 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити 
у задоволенні позову житлово-комунального підприємства № 7 
і зобов`язати житлово-комунальне підприємств № 7 компенсувати зайво сплачені ним грошові кошти за житлово-комунальні послуги. 
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України 
від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон України 
№ 460-IX) установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані 
і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року), розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України (тут і далі 
у редакції, що діяла до набрання чинності Законом України № 460-IX) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди                              є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.
Ціна позову у даній справі становить 253 143,96грн, яка станом на 
1 січня 2020 року не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 500 = 1 051 000,00 грн) і, крім того, справа не підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 274 ЦПК України 2017 року).
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін            і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не 
є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 
1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» 
від 20 травня 2010 року.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 вересня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року у справі за позовом  житлово-комунального підприємства № 7 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій; за зустрічним позовом ОСОБА_1 до житлово-комунального підприємства № 7 про визнання недійсними нарахувань по утриманню будинку і споруд та їх скасування, стягнення моральної шкоди відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        Д. Д. Луспеник