П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 березня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 400/1633/19	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Брагар В.С.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв                      01 серпня 2019 року	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року, у справі за позовом Державної установи «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Державна установа «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» звернулась до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені від 18 грудня 2018 року № 0003435406.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року частково задоволено адміністративний позов, а саме визнано протиправним та скасовано оскаржуване рішення, в частині накладення штрафу, у сумі 8  073,29 грн., а також пені, у сумі 1  128,26 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, так як податковим органом у межах спірних правовідносин правомірно донараховано позивачу штрафні санкції та пеню за невчасну сплату (перерахування) єдиного внеску.
При цьому, наявність технічної помилки у поданому платіжному дорученні, на думку апелянта, не звільняє платника єдиного внеску від відповідальності за його невчасну сплату.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Державна установа «Арбузинська виправна колонія № 83» є платником єдиного внеску як роботодавець, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
При цьому, позивачем 27 грудня 2018 року отримано рішення № №0003435406 від 18 грудня 2018 року про застосування до нього штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, у сумі 14  967,97грн., а також пені, у сумі 1253,45 грн., за період 21 вересня 2017 року до 18 жовтня 2017 року.
Не погоджуючись з отриманим рішенням позивачем подано до ДФС України скаргу № 31/3665/ПН від 24 грудня 2018 року на рішення № 00003435406 від 18 грудня 2018 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску.
Рішенням податкового органу від 21 лютого 2019 року № 8590/699-99-11-05-02-25 скарга позивача залишена без задоволення. 

Не погоджуючись з вказаними обставинами позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин відсутні правові підстави для накладення на позивача штрафних санкцій за невчасну сплату єдиного внеску, у сумі 8073,29 грн., а також пені, у сумі 1128,26 грн., з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Відповідно до ч. 7 ст. 9 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Частиною 8 вказаної статті встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.
Згідно ч. 10 ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.
Відповідно до п. 2 ч. 11 ст. 25 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Колегією суддів встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваного рішення стало виявлення контролюючим органом факту затримки сплати товариством суми єдиного внеску, у період з 21 вересня 2017 року по 18 жовтня 2017 року.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В даному випадку, судом першої інстанції частково задоволено позовні вимоги та скасовано оскаржуване рішення, в частині накладення штрафу, у сумі 8  073,29 грн., а також пені, у сумі 1  128,26 грн.
Внаслідок чого, у межах доводів та вимог апеляційної скарги податкового органу, колегією суддів переглядається законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в частині висновку про задоволення позовних вимог.
Так, щодо обставин сплати позивачем єдиного внеску у вересні 2017 року, колегія суддів зазначає наступне.
В даному випадку, платіжним дорученням від 18 вересня 2017 року № 1048 позивачем помилково перераховано єдиний соціальний внесок із грошового забезпечення військовослужбовців за вересень 2017 року, у сумі 192  711,39 грн., на рахунок № НОМЕР_1 в ГУ ДКСУ у Миколаївській області. 
При цьому, 22 вересня 2017 року позивачем подано заяву про перерахування помилково сплачених коштів вищевказаним платіжним дорученням за новими (вірними) реквізитами.
Внаслідок чого, 18 жовтня 2017 року та 19 жовтня 2017 року вказані кошти перераховано на нові казначейські рахунки.
В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів зазначає, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених чинним законодавством.
Проте, колегія суддів не погоджується з доцільністю надсилання позивачу оскаржуваного рішення, з огляду на наступне.
В даному випадку, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету у встановлені строки має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова.
Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування до нього штрафів та пені.
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 16 червня 2015 року (справа № 21-377а15).
Тому, вказані обставини не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату товариством необхідної суми грошового зобов`язання у визначений законодавством строк, а відтак і для застосування відповідних штрафних санкцій.
Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області – залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

    Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
    Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.