Справа № 344/8327/16-ц 
Провадження № 22-ц/4808/326/20 
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В. 
Суддя-доповідач Мелінишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючого (суддя-доповідач)        Мелінишин Г.П.
       суддів:                                Пнівчук О.В., Томин О.О., 
       за участю секретаря                Турів О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду в складі судді Домбровської Г.В., ухвалене 03 грудня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 12 грудня 2019 року, в справі за позовом  ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Лисецький РЕМ», треті особи - ОСОБА_3 , ТОВ «Перша київська будівельна холдингова компанія «Житлобудстандарт», про відшкодування збитків в порядку регресу,
в с т а н о в и в:
У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в Шевченківський районний суд з позовом до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Лисецький РЕМ», Головдержеенергонагляду, треті особи на стороні позивача ОСОБА_3 , ТОВ «Перша київська будівельна холдингова компанія «Житлобудстандарт», про відшкодування моральної шкоди та збитків в порядку регресу.
Ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 16.11.2015 року позови роз`єднано. Виділено в самостійне провадження позов ОСОБА_2 до ДП «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі відокремленого підрозділу «Головдерженергонагляд» про відшкодування моральної шкоди. Позовну заяву ОСОБА_2 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Лисецький РЕМ», треті особи – ОСОБА_3 , ТОВ «Перша київська будівельна холдингова компанія «Житлобудстандарт», про відшкодування збитків в порядку регресу передано за підсудністю Івано-Франківському міському суду.
Позов обгрунтовано тим, що 25.10.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Згідно умов договору позивач зобов`язався в строк до 28.11.2013 року перенести з цієї ділянки комплектну трансформаторну підстанцію (КТП-463). ТОВ «Перша київська будівельна холдингова компанія «Житлобудстандарт» виступала поручителем за цим зобов`язанням. 
У встановлений строк умови попереднього договору він виконати не зміг, а тому ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року на користь останнього з позивача і поручителя стягнуто кошти в розмірі 31 000,00 грн та 2 000,00 грн відповідно. Вказане рішення виконано ним добровільно 25.08.2014 року. 
Вважав, що рішенням суду встановлена вина ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в порушенні умов договору. Так, 01.11.2013 року сільська рада надала йому дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для облаштування електропідстанції в масиві «Середній Лан» під високовольтною лінією електропередач орієнтовною площею 6 м.кв. На виконання чого було розроблено проект по переносу цієї трансформаторної підстанції, однак ОСОБА_4 РЕМ відмовився погоджувати його. Разом з тим ПАТ зобов`язалось самостійно винести підстанцію та підпорки до опори ЛЕП на межі земельної ділянки сільської ради. Оскільки саме з вини ПАТ «Прикарпаттяобленерго» трансформаторна підстанція в строк до 28.11.2013 року перенесена не була, тому такими діями йому спричинено шкоду. З огляду на це він має право зворотної вимоги до останнього про відшкодування збитків. 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 03.12.2019 року до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . 
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.
При цьому суд виходив з того, що ПАТ «Прикарпаттяобленерго» не було учасником та заподіювачем шкоди у договірних правовідносинах між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Таким чином, не підлягає застосуванню стаття 1191 ЦК України, яка регулює відносини між особою, яка відшкодувала шкоду та завдавачем шкоди. Також в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження незаконності дій службових осіб ОСОБА_5 щодо непогодження проекту перенесення трансформаторної підстанції. Крім того, суд з`ясував, що комплектну трансформаторну підстанцію та два стовпи, розміщені на земельній ділянці позивача, встановлено ще до оформлення ним права власності на це нерухоме майно.
Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. 
Зазначає, що судом не враховано факти, встановлені рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.11.2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Висновком експерта в цій справі підтверджено, що трансформаторна підстанція КТП-463 та два стовпи частково розміщені на земельній ділянці позивача, що є незаконним та не відповідає нормам ДБН. Той факт, що земельна ділянка в подальшому була відчужена, не спростовує понесені ним витрати на відшкодування шкоди ОСОБА_3 , завдані бездіяльністю ПАТ. Ці обставини також підтверджуються рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року, на яке він покликався в позові. Крім того, у своїх листах відповідач визнав факт незаконного розташування КТП-463 на земельній ділянці позивача та що вона перенесена не була.
З цих підстав просила рішення суду скасувати, ухваливши нове про задоволення позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Прикарпаттяобленерго» посилається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. 
Зазначає, що посилання позивача на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року доведено факт незаконного облаштування електропідстанції на земельній ділянці ОСОБА_2 є надуманими. Вказане рішення в описовій частині містить щодо цього лише пояснення самого позивача. АТ «Прикарпаттяобленерго» не було стороною при розгляді вказаної справи і в рішенні суду жодним чином не підтверджено його вину. Тобто судом не встановлено обставин, які мають преюдиційне значення і не потребують додаткового дослідження.
Безпідставними вважає і доводи позивача щодо незаконності розміщення трансформаторної підстанції. Вона встановлена ОСОБА_6 на підставі проекту та технічних умов від 21.03.2002 року. Вказані об`єкти обслуговуються безоплатно ОСОБА_4 РЕМом починаючи з липня 2006 року, а право власності позивача на земельну ділянку виникло в 2007 році. Отже, набуваючи у власність цю ділянку, він був обізнаний про встановлення обмеження щодо її використання.
Не доведено ОСОБА_2 і того, що відмова в погодженні перенесення підстанції була умисною та призвела до невиконання умов попереднього договору, про який товариству не було відомо. Аналогічно відсутні докази існування домовленостей щодо перенесення підстанції. Отже, право зворотної вимоги не наступило.
Також просив про стягнення судових витрат, подавши попередній їх розрахунок. 
В судовому засіданні представник АТ «Прикарпаттяобленерго» Дмитрук О.І. доводів скарги не визнав, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції. Одночасно просив стягнути з позивача на користь АТ судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, згідно попереднього розрахунку, докази чого надасть у встановленому законом порядку. 
В засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились повторно, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи. При цьому ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в зв`язку з їх неявкою не вбачає. 
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника АТ «Прикарпаттяобленерго», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свій позов, покликався на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 серпня 2014 року, яким задоволено позовну заяву ОСОБА_3 до нього, ТОВ «Перша київська будівельна холдингова компанія «Житлобудстандарт» про стягнення боргу. Цим рішенням на користь позивача стягнуто борг з ОСОБА_2 за невиконання його зобов`язань в розмірі 31 000,00 грн, а з ТОВ «Перша київська будівельна холдингова компанія «Житлобудстандарт» - в розмірі 2 000,00 грн (а.с. 27-31 т.1).
При цьому судом було встановлено, що 25.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено попередній договір, згідно умов якого останній зобов`язався не пізніше 28.11.2013 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . 
Зазначена земельна ділянка площею 0,0960 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належала позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2007 року. Також 27.07.2007 року йому видано державний акт на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 2610192001250020121 (а. с. 101,102 т.1).
Основною умовою такої домовленості було зобов`язання продавця в строк до 28.11.2013 року (дати укладення договору купівлі-продажу та його нотаріального оформлення) перенести в інше місце комплектну трансформаторну підстанцію (КТП-463), яка встановлена та експлуатується на вказаній ділянці. Ця умова була передбачена в зв`язку з тим, що розміщений на ній житловий будинок знаходиться в охоронній зоні ЛЕП 10 кВ. 
25.10.2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Перша київська будівельна холдингова компанія «Житлобудстандарт» укладено договір поруки №25/10-13, в якому встановлено відповідальність ОСОБА_2 та компанії за невиконання умов договору.
29.11.2013 року останній повернув покупцю суму завдатку в розмірі 110 000,00 грн, обґрунтовуючи це неможливістю перенесення комплектної трансформаторної підстанції КТП-463 за межі земельної ділянки в зв`язку з відсутністю погодження службовими особами ОСОБА_4 РЕМу розробленого проекту.
Як видно зі змісту цього судового рішення ОСОБА_2 визнав невиконання зобов`язань по перенесенню електропідстанції, не заперечував відповідальність у вигляді штрафу та пені, передбачені розпискою. Ухвалюючи рішення, суд керувався положеннями частини 1 статті 61 ЦПК України (в редакції на час постановлення рішення), відповідно до якої обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню.
Копією розписки від 25.08.2014 року підтверджується, що відповідач сплатив ОСОБА_3 31 000,00 грн в рахунок погашення заборгованості згідно рішення суду (а.с. 26 т.1).
Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_2 вказував, що зазначеним рішенням встановлена вина ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі Лисецького РЕМу, пов`язана з ненаданням згоди на перенесення електропідстанції з його земельної ділянки. Саме такі дії перешкодили йому виконати умови попереднього договору, що спричинило шкоду, яку він й просив стягнути з відповідача в порядку регресу. 
Заперечуючи позовні вимоги, ПАТ «Прикарпаттяобленерго»( в подальшому змінено на АТ «Прикарпаттяобленерго») покликалося на те, що товариство не було стороною при розгляді справи в Голосіївському районному суді м. Києва, судовим рішенням від 15.08.2014 року не встановлено його вину, обставини щодо причин, з яких зобов`язання позивача не виконано, викладені в описовій частині рішення, зокрема в його поясненнях. А отже таке рішення згідно із положеннями частини 3 статті 61 ЦПК України не містить преюдиційних обставин для розгляду цієї справи. Більше того, порушення майнових прав ОСОБА_2 з вини товариства не підтверджено жодними іншими належними доказами.
Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до цієї норми обов`язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.
За змістом частини першої статті 1191 Цивільного Кодексу особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно положень статей 12, 81 ЦПК України сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи ( частина перша статті 76 ЦПК).
При цьому докази у справі повинні бути належними, достовірними та достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( частина перша статті 77 ЦПК). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Частиною третьою статті 61 ЦПК України ( в редакції на час подання позову) передбачено випадки звільнення від доказування. Зокрема обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Аналогічна норма міститься і в частині четвертій статті 82 чинного ЦПК . 
Враховуючи, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники, то в інших випадках ці обставини встановлюються на загальних підставах.
Разом з тим ПАТ «Прикарпаттяобленерго» під час розгляду справи за позовом ОСОБА_3 про стягнення боргу участі не брало, відповідно обставини його вини не були предметом доказування та не встановлювались.
Аналогічно не підтверджені такі і рішенням Івано-Франківського міського суду від 06.11.2015 року у справі №344/233/14-ц за позовом  ОСОБА_2  до ПАТ «Прикарпаттяобленерго» в особі філії «Лисецький район електричних мереж» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, матеріали якої  досліджувались судом першої інстанції (а.с. 193-198 т.1, а.с. 31 т.3). В задоволенні цього позову було відмовлено з підстав відсутності факту порушення прав ОСОБА_2 , оскільки на час розгляду справи останньому не належала земельна ділянка та будинок по АДРЕСА_1 . 
Таким чином, вказані судові рішення не містять преюдиційних фактів щодо встановлення заподіяної ОСОБА_2 шкоди саме з вини ПАТ «Прикарпаттяобленерго».
Також не є достатніми для задоволення заявлених вимог й інші докази, на які покликався позивач, оскільки вони жодним чином не підтверджують протиправну поведінку відповідача.
При цьому сам лише факт встановлення КТП-463 та підпорки до опори ЛЕП-10 кВ на межі земельної ділянки ОСОБА_2 (про що зазначено у висновку №03/11-14 судової інженерно-технічної експертизи по цивільній справі №344/233/14-ц) не доводить винних дій ПАТ «Прикарпаттяобленерго» та спричинення йому в зв`язку із цим збитків (а.с.148-158 т.1).
З матеріалів справи вбачається, що електропідстанція КТП -463, ЛЕП – 10кВ довжиною 210 м, ЛЕП-0,4 кВ довжиною 105 м побудовані за власні кошти забудівника ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , на підставі розробленого у 2002 році проекту електропостачання. Підстанція введена в дію в 2004 році, від неї здійснювалось електропостачання житлового будинку, в тому числі позивача (а.с. 112-113 т.1).
Рішенням Крихівецької сільської ради від 18.11.2005 року надано дозвіл на передачу цих підстанції та опор безкоштовно на баланс ОСОБА_5 . Відповідно на підставі акту прийому-передачі об`єктів електросіткового господарства від 24.07.2006 року №84/2006 їх прийнято на баланс підприємства (а.с. 105 зворот т.1, а.с. 165-166 т.2). 
Тобто право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 набув вже після встановлення зазначених конструкцій та запуску електропідстанції.
З`ясовано, що рішенням Крихівецької сільської ради №127 від 22.10.2013 року позивачу погоджено зміну місця розташування електропідстанції. Винесено питання щодо відведення земельної ділянки для обслуговування електропідстанції на засідання земельної комісії з подальшим затвердженням на сесії сільської ради (а.с.111 т.1). На його замовлення ПП «Альфа Енерго Груп» виготовило робочий проект перенесення ТП-10/0,4 кВ № НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , який 06.11.2013 року погоджено сільським головою. 
Оскільки ОСОБА_4 РЕМом вказаний проект не було погоджено (а.с. 106-109 т.1), тому саме внаслідок таких винних дій останнього, як вважає ОСОБА_2 , в нього і виникло зобов`язання перед ОСОБА_3 з відшкодування збитків по попередньому договору купівлі-продажу. 
Разом з тим не підтверджено ним і незаконність дій чи протиправну поведінку службових осіб ОСОБА_5 щодо непогодження проекту переносу підстанції. Їх вина в судовому порядку не встановлювалась, шкода не доведена, про що вірно зазначив місцевий суд. А тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є голослівними. 
Листи ПАТ «Прикарпаттяобленерго» про прийняте рішення самостійно винести спірні об`єкти з меж земельної ділянки самі по собі правового значення не мають та не є підставою для відшкодування будь-яких збитків (а.с. 23-25 т.1).
Таким чином, стороною позивача не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються в позовній заяві та апеляційній скарзі. 
Відповідно доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.
З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа відноситься до малозначних в силу закону. А тому ухвалене в ній рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Зважаючи на результати перегляду справи та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, судові витрати за подання апеляційної скарги відносяться на рахунок держави.
Керуючись статтями 374, 375, 381 – 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 03 грудня 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                         О.В. Пнівчук
       О.О. Томин

Повний текст постанови складено 25 лютого 2020 року