Ухвала
    
23 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 523/10933/18
провадження № 61-1066ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Суворівський-8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та прострочення виконання грошового зобов`язання,  
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
 
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у серпні 2018 року Житлово-будівельний кооператив «Суворівський-8» (далі - ЖБК «Суворовський-8») звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та прострочення виконання грошового зобов`язання, у якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 4 838,59 грн  заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, суму інфляційних збитків у розмірі 707,28 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання та суму трьох процентів річних від простроченої суми 290,99 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Рішенням Суворівського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року, позов ЖБК «Суворовський-8» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ЖБК «Суворівський-8» грошові кошти у розмірі 4838,59 грн заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги; суму інфляційних збитків у розмірі 707,28 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання; та суму трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 290,99 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
11 січня 2020 року засобами поштового зв`язку  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
 
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ціна позову у справі № 523/10933/18 становить 5 836,86 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 523/10933/18 є малозначною в силу вимог закону. 
 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга  ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у справі за позовом житлово-будівельного кооперативу «Суворівський-8» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                    І. О. Дундар