ПОСТАНОВА
Іменем України

29 листопада 2019 року 
Київ

справа №461/4335/16-а
адміністративне провадження №К/9901/23290/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 461/4335/16-а
за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради в особі адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівське комунальне підприємство  «Львівавтодор» про визнання протиправною та скасування постанови
за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради
на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого - судді Гудима Л.Я., суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовом до Львівської міської ради в особі адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (далі - відповідач), третя особа: Львівське комунальне підприємство «Львівавтодор» (залучено до участі у справі ухвалою Галицького районного суду м. Львова, занесеною в журнал судового засідання від 25 серпня 2018 року)(далі - третя особа, ЛКП «Львівавтодор»), в якому просив скасувати постанову адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 114 від 16 червня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та закрити адміністративну справу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що оскаржувана постанова винесена з порушенням чинного законодавства України та підлягає скасуванню, оскільки всупереч вимоги частини 1 статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення не відбулася фіксація правопорушення. Вважає, що до адміністративної відповідальності може бути притягнута лише особа, яка безпосередньо вчинила адміністративне правопорушення, однак зі змісту протоколу вбачається, що його притягнуто до адміністративної відповідальності як власника транспортного засобу, а не особу, яка безпосередньо вчинила правопорушення. 
Крім того позивач зазначав, що подія відбулася 10 травня 2016 року, однак протокол про адміністративне правопорушення складено лише 01 червня 2016 року, що суперечить вимогам статті 254 КУпАП. 
В порушення вимог статті 368 КУпАП справу було розглянуто без його участі, в сама постанова винесене не у формі рішення, як того вимагає стаття 283 КУпАП.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Постановою Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівської міської ради в особі адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа - Львівське комунальне підприємство  «Львівавтодор» про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено.
Не погодившись із винесеним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року апеляційну скаргу позивача задоволено частково, постанову Галицького районного суду м. Львова від 30 вересня 2016 року у справі №461/4335/16-а - скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 16 червня 2016 року №114 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та присуджено стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 606 (шістсот шість) гривень 32 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Львівської міської ради в особі Адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради. 
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково апеляційну  скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила, що справа про адміністративне правопорушення розглядалась у відсутності позивача, відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення у встановлений законом строк, чим порушено його права надати пояснення та відповідні докази щодо наявності чи відсутності його вини при розгляді справи про адміністративне правопорушення, тому оскаржена постанова адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 16 червня 2016 року №114 про притягнення до адміністративної відповідальності винесена з грубим порушенням норм чинного законодавства та підлягає скасуванню.
В той же час суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що, виходячи з положення статті 284 КУпАП, питання закриття провадження у справі про адміністративне провадження вирішується органом, що виносить таку постанову, а не при оскарженні постанови в адміністративному порядку, а тому вимога про закриття адміністративної справи задоволенню не підлягає.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
06 січня 2017 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі № 461/4335/16-а, в якій просить скасувати вказане судове рішення з підстав порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.
Касаційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана постанова винесена у відповідності до вимог КУпАП та уповноваженою особою.
Крім того, скаржник зауважував, що твердження позивача про те, що останній не керував 10 травня 2016 року автомобілем, нічим не підтверджено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження за скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі №461/4335/16-а.
Відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року у справі № 461/4335/16-а.
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).
Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
15 лютого 2018 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Желтобрюх І.Л., судді Білоус О.В., Данилевич Н.А.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2019 року № 561/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Желтобрюх І.Л. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 28 листопада 2019 року дану касаційну скаргу прийнято до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами у відповідності до вимог частини 3 статті 340 та пункту 3 частини 1 статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
Від позивача відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Установлені судами фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 01 червня 2016 року уповноваженою посадовою особою ЛКП «Львівавтодор» інженером відділу з паркування Мунтян І.П. складено протокол про адміністративне правопорушення №0726172, відповідно до якого позивачем не сплачено за послуги паркування у період з 09:30 год до 10:30 хв у розмірі 06 грн 00 коп. 
В протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що позивач порушив правила паркування транспортних засобів, а саме: 10 травня 2016 року при паркуванні належного йому транспортного засобу - автомобіля марки «Форд», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на майданчику для паркування на вул. Гнатюка у м. Львові, не оплачено вартість послуг паркування з 09:00 год до 10:30 год, чим завдано ЛКП «Львівавтодор» майнову шкоду в розмірі 06 грн 00 коп.
Постановою адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №114 від 16 червня 2016 року на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.
Не погодившись із вищевказаною постановою, позивач звернувся до суду з її оскарженням.
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування
Спірні правовідносини врегульовані Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі-КУпАП, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 218 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема частиною 1 статті 152-1 КУпАП.
У відповідності до частини 1 статті 152-1 КУпАП несплата водієм транспортного засобу вартості послуг з користування майданчиками для платного паркування, обладнаними паркувальними автоматами або автоматичними в`їзними та виїзними терміналами тягне за собою накладення штрафу від восьми до дванадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Статтею 278 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;
2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;
3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Згідно з статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. 
Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15 грудня 2017 року).
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15 грудня 2017 року), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень в Кодексі адміністративного судочинства України в редакції після 15 грудня 2017 року визначаються статтею 242, відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Предметом судового контролю у даному провадженні є правомірність постанови адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 114 від 16 червня 2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Надаючи оцінку підставам касаційного оскарження в межах наведених у касаційній скарзі доводів Верховний Суд приходить до таких висновків.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення (вчиненого 10 травня 2016 року), передбаченого частиною 1 статті 152-1 КУпАП, 01 червня 2016 року складено протокол № 0726172, розгляд адміністративної справи призначено на 27 травня 2016 року, проте згідно з оскаржуваною постановою № 114, адміністративна справа розглянута 16 червня 2016 року.
Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи справа про адміністратвине правопорушення розглядалась за відсутності ОСОБА_1 , крім цього відсутні докази належного повідомлення позивача про розгляд справи  у встановлений законом строк. 
Таким чином відповідачем було порушені вимоги частини 1 статті 268 та частини 1 статті 278 КУпАП щодо обов`язковості вирішення питань підготовки справи до розгляду та сповіщення позивача, яка притягувалася до адміністративної відповідальності про місце і час розгляду справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що зі змісту статті 268 КУпАП слідує, що факт несвоєчасного повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною, як такої, що винесена з порушенням встановленої процедури. 
Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу.
При цьому доводи скаржника жодним чином не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.
Відповідно до частини другої статті 71 КАС України (в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних рішень) та частини другої статті 77 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цієї постанови) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тому, зважаючи на неподання відповідачем у справі належних та достатніх доказів на підтвердження законності постанови про адміністративне правопорушення, винесеної відносно ОСОБА_1 , зокрема, дотримання порядку її винесення в частині своєчасного повідомлення особи, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи,колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що така постанова є протиправною та підлягає скасуванню.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
У відповідності до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскарженої постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 відсутні, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1.Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради залишити без задоволення.
2.Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 - залишити без змін.
3.Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду