Постанова 
Іменем України
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 753/19337/16-ц
провадження № 61-23258св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Сердюка В. В., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1, 
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
відповідач - Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року в складі судді Колесника О. М. та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року в складі колегії суддів:                          Українець Л. Д., Шебуєвої В. А., Оніщук М. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила стягнути з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (далі - Державна прикордонна служба України) суму індексації заробітної плати у розмірі 152,83 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 74 999,08 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 29 березня 2016 року її було звільнено з роботи на посаді завідувача сховища групи з режиму секретності відділення обслуговування Адміністрації Державної прикордонної служби України.                        У день звільнення їй не було надано письмового розрахунку нарахованих до виплати сум при звільненні. 06 квітня 2016 року вона звернулася до відповідача стосовно надання письмово такої інформації та проведення повного розрахунку при звільненні. У квітні 2016 року та повторно у серпні 2016 року вона надавала до комісії із соціального страхування Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України листок непрацездатності від 29 березня 2016 року для отримання лікарняних виплат. 26 серпня 2016 року отримала 602,82 грн та 904,21 грн. У грудні 2016 року Державна прикордонна служба України на її заяву від 07 грудня 2016 року повідомила про невиплату при звільненні суми індексації заробітної плати у розмірі 152,83 грн у зв'язку з неприйняттям Кабінетом Міністрів України нормативно-правого акту. З цих підстав вона заявляла вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з дня звільнення до 28 серпня 2017 року. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року позов задоволено частково, стягнено з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 152,83 грн суми індексації заробітної плати; у решті позову - відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності не входить до структури заробітної плати, тому Державна прикордонна служба України не відповідає за затримку розрахунку, передбачену статтею 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Суд дійшов висновку, що позивачу не виплачена сума індексації заробітної плати за листопад 2015 року, яка входить до структури заробітної плати, крім того, проведення індексації грошових доходів населення у 2015 році мала бути здійснена після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови, яка на момент розгляду справи не була прийнята. Відмовляючи у стягненні відшкодування моральної шкоди суд виходив з недоведеності цієї вимоги. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у день звільнення позивач перебувала на робочому місці, відповідач не був зобов'язаний виплатити їй при звільненні спірну допомогу по тимчасовій непрацездатності, оскільки ОСОБА_1 не надала працедавцю листок непрацездатності та не оспорювала факт отримання нею заробітної плати за останній день роботи. Вимога про стягнення суми індексації заробітної плати не обмежена будь-яким строком, разом з тим, вимога про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні може бути пред'явлена до суду у тримісячний строк з дня, кола особа довідалася або повинна була довідатися про порушення свого права. Суд дійшов висновку, що позивач пропустила строк позовної давності для заявлення у суді вимоги про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, оскільки отримала довідку про доходи у квітні                    2016 року, з цього моменту повинна була довідатися про невиплату суми індексації заробітної плати, проте з позовом до суду звернулася лише у жовтні 2016 року. Також суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року у частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасувати, ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Справа є малозначною, з огляду на пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України, проте наведені у касаційній скарзі доводи дають підстави вважати, що розгляд справи у касаційному порядку стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з Дарницького районного суду м. Києва.
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п'яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
У частині відмови у стягненні відшкодування моральної шкоди рішення Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року та постанова Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року не оскаржуються та судом касаційної інстанції не переглядаються. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не встановили момент, коли позивачу була виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності; висновок судів про те, що в день звільнення вона працювала є припущенням суду та не відповідає обставини справи; невиплата суми індексації заробітної плати є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного розрахунку відповідно до норм статті 117 КЗпП України; суди дійшли взаємовиключних висновків про стягнення суми індексації заробітної плати та відмови у стягненні середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні; суд першої інстанції неправильно застосував статті 116, 117, частину другу статті 233 КЗпП України, дійшов помилкового висновку про відмову у цій частині позову у зв'язку з відсутністю вини відповідача у такій невиплаті. Погоджуючись з цим висновком, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач звернулася до суду з цим позовом з пропуску строку позовної давності. На думку ОСОБА_1, строк звернення до суду з цим позовом нею не пропущено, оскільки про невиплату суми індексації заробітної плати вона довідалася під час розгляду судом справи у грудні 2016 року. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 29 березня 2016 року на підставі наказу коменданта Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України № 53-ОС завідувача сховища групи з режиму секретності відділення обслуговування Адміністрації Державної прикордонної служби України ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв'язку з закінченням строку трудового договору відповідно до пункту 2 статті 36 КЗпП України.
29 березня 2016 року на рахунок ОСОБА_1 перераховано заробітну плату за відпрацьовані у березні 2016 році дні, премію, допомогу по тимчасовій непрацездатності за 4 календарні дні у березні та компенсацію за невикористану щорічну відпустку.
05 квітня 2016 року на рахунок ОСОБА_1 перераховано допомогу по тимчасовій непрацездатності за 17 календарних днів у березні у розмірі            3 182,54 грн. 
12 квітня 2016 року ОСОБА_1 на її запит надано довідку про доходи за період з вересня 2013 року до березня 2016 року. 
26 серпня 2016 року на рахунок ОСОБА_1 перераховано допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 29 березня 2016 року до 08 квітня               2016 року. 
На момент розгляду справи ОСОБА_1 невиплачена сума індексації заробітної плати за листопад 2015 року у розмірі 152,83 грн. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
При невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Стягуючи з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 заборгованість із суми індексації заробітної плати, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов суперечливого висновку про відмову за пропуском строку звернення до суду у стягненні з відповідача на користь позивача середнього заробітку за період затримки такого розрахунку. 
У статті 233 КЗпП України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. 
Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України).
У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга статті 233 КЗпП України).
У рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012                    у справі за конституційним зверненням громадянина Стріхаря Володимира Васильовича щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Суд дійшов висновку про те, що положення зазначених статей слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
Зазначені положення закону неправильно застосовані судами першої та апеляційної інстанцій, які дійшли помилкового висновку, що тримісячний строк звернення до суду з цим позовом має обраховуватися з квітня 2016 року, коли ОСОБА_1 отримала довідки про доходи та могла дізнатися про невиплату їй суми інфляції заробітної плати. 
При цьому, суди попередніх інстанцій не врахували, що ОСОБА_1 на момент розгляду справи судом першої інстанції не виплачена сума індексації заробітної плати у розмірі 152,83 грн. 
Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належали йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, яке припиняється в день фактичного (остаточного) розрахунку, коли такий працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог.
Невиплачена сума індексації заробітної плати стягнута з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 ухваленим у цій справі судовим рішенням.
Залишаючи без змін рішення місцевого суду у частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд апеляційної інстанції не врахував, що перебіг передбаченого частиною першою статті 233 КЗпП України тримісячного строку звернення із заявою про стягнення середнього заробітку починається з наступного дня після виплати всіх належних ОСОБА_1 сум при звільненні; не перевірив правильність наданого позивачем розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, чи відповідає такий розрахунок Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
Верховний Суд в силу статті 400 ЦПК України не вправі встановлювати нові факти та обставини справи, надавати їм оцінку. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
За таких обставин постанова Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого                  2018 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не може вважатись законною і обґрунтованою, тому підлягає скасуванню, а справа в цій частині - передачі до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.
Керуючись статтями 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року у частині відмови у стягненні з Окремої комендатури охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
  Головуючий	                                                                                 С. Ю. Мартєв  	
Судді:	                                        А. І. Грушицький  	
 	                        А. А. Калараш                             	
 	Є. В. Петров	
 	В. В. Сердюк