Ухвала
 
18 лютого 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 175/1754/16-ц
провадження № 61-14786ск19
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про визнання права власності,
 
ВСТАНОВИВ:
 
30 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.    
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 09 вересня 2019 року, але не більше десяти днів з дня вручення ухвали, зокрема: запропоновано скаржнику надати докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови апеляційного суду.
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заява про усунення недоліків касаційної скарги, в якій заявник вказує, що допустимими доказами дати отримання копії оскаржуваної постанови є власноручний підпис у справі про отримання відповідної копії у суді. Також заявник вказав, що у нього ці докази відсутні, оскільки вони містяться в матеріалах справи № 175/1754/16-ц. На підставі викладеного просив поновити строк на касаційне оскарження постанови.
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року визнано неповажними, касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 30 жовтня 2019 року, але не більше десяти днів з вручення ухвали, зокрема для подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.
 
Копію вказаної ухвали направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , указану в касаційній скарзі.
 
У листопаді 2019 року до Верховного Суду надійшов лист-повернення з копією ухвали Верховного Суду від 27 вересня 2019 року. Згідно з довідкою АТ «Укрпошта» причиною повернення листа є закінчення встановленого строку зберігання.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року продовжено строк для усунення недоліків касаційної скарги до 20 січня 2020 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.
 
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшов лист-повернення з копією ухвали Верховного Суду від 24 грудня 2019 року. Згідно з довідкою АТ «Укрпошта» причиною повернення листа є закінчення встановленого строку зберігання.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.
 
Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
 
Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.
 
Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.
 
Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
 
Враховуючи те, що у встановлений судом строк ОСОБА_1 недоліки касаційної скарги не усунув, зокрема, не надав заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням інших підстав для його поновлення та належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про визнання права власності.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.         
 
Суддя                                                                                                          І. Ю. Гулейков