Номер провадження: 33/813/262/20
Номер справи місцевого суду: 947/30341/19 
Головуючий у першій інстанції Чванкін С.А. 
Доповідач Черевко П. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Черевко П.М., розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на постанову судді Київського районного суд м. Одеси від 26 грудня 2019 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік., стягнуто судовий збір у розмірі 384,20 грн., - 

встановив:
14.11.2019 року о 16 годині 49 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «ГАЗ», н/з НОМЕР_1 , по вул. Левкойна в м. Одеса, в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився зі згоди водія, за допомогою газоаналізатора «Драгер» в присутності двох свідків, результат позитивний 0.92 проміле алкоголю, чим порушив вимоги п. 2.9 а «Правил дорожнього руху України».
У судове засідання ОСОБА_1 з`явився, що підтверджується підписом особи в пам`ятці, свою вину не визнав та пояснив, що дії працівників патрульної поліції були незаконними, так він дійсно випив бутилу пива, знаходячись в автомобілі в дворі свого будинку. Додатково зазначив, що доказова база відсутня у зв?язку з чим просив суд закрити провадження по справі.
Постановою судді Київського районного суд м. Одеси від 26 грудня 2019 року  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік., стягнуто судовий збір у розмірі 384,20 грн.
Не погодившись з даною постановою, ОСОБА_1  звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану постанову скасувати, оскільки він не керував транспортним засобом, а матеріали справи не містять доказів цих обставин та справу закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Також скаржник посилається на незаконність застосування приладу «Drager Alkotest 6810. 
У апеляційній скарзі також заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якому скаржник посилається на те, що з оскаржуваною постановою скаржник ознайомився лише 03 січня 2020 року. Вказана скаржником причина пропуску строку обґрунтована і вбачається із матеріалів справи, а тому заява підлягає задоволенню.
Заслухавши скаржника, який підтримав свою апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Стосовно доводів  ОСОБА_1  про незаконність застосування приладу «Drager Alkotest 6810 ARBL», апеляційний суд вважає за необхідне зазначити на наступне.
Згідно з листом виробника від 06.07.2016 газоаналізатори Drager Alcotest6510 і Drager Alcotest 6810 повинні проходити операції «Сервісне обслуговування» і «Градуювання» не менше 1 разу на 12 місяців. Згідно з листом ДП «Укрметртестстандарт» від 22.09.2016 №12-41 / 42 максимальний інтервал між операціями «Градуювання» газоаналізаторів Drager Alcotest6510 і Drager Alcotest 6810 становить 12 місяців.
Згідно роздруківки приладу газоаналізатору Drager «Alcotest 6810» останнє калібрування приладу відбулось 22.10.2019 року, а подія мала місце 14.11.2019, тобто без порушення строків.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
З матеріалів адміністративної справи та оскарженої постанови вбачається, що в ході судового розгляду суддя не в повному обсязі дотримався вимог зазначеної правової норми, що потягло ухвалення передчасного і необґрунтованого рішення.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст.278 КпАП України під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішується питання, зокрема, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи зібрані необхідні додаткові матеріали, які мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення.
Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП розпочате провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю з підстав закінчення на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Притягуючи ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1.ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції послався на те, що 14.11.2019 року працівниками патрульної поліції було складено адміністративний протокол у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
На місці зупинки працівниками патрульної поліції, за участю свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було проведено огляд на стан сп?яніння водія ОСОБА_1 за допомогою алкотестеру «Драгер». Результат тесту позитивний 0.92 проміле алкоголю.
Судом було оглянуто відеозапис наявний у матеріалах справи відповідно до якого, водій ОСОБА_1 особисто пройшов огляд на стан сп?яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер», результат виявився позитивним на вміст алкоголю – 0,92 проміле алкоголю.
Однак суд апеляційної інстанції з такими висновками суду погодитись не може з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
За змістом ст. 245 КУпАП суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її у точній відповідності з законом.
Згідно ст.280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суд звертає увагу, що відповідно до положень ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи. Кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Разом з тим, згідно ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно ст. 277-2 ч. 1 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Матеріали справи не містять відмітки про належне сповіщення ОСОБА_1  про судове засідання 26 грудня 2019 року. 
На підставі наведеного вважаю, що справа про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  була розглянута судом без дотримання вимог ст.ст. 268, ч. 1 ст. 277 КУпАП, так як були відсутні відомості щодо належного сповіщення останнього про час та місце розгляду справи, зазначені обставини є безумовною підставою для скасування постанови суду в зв`язку з порушенням права  ОСОБА_1  на захист
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.  Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог орушення; нормативно-правовий акт № 8073-X від 07.12.1984 ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст.ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. їни про адміністративні правопорушення; нормативно-правовий акт № 8073-X від 07.12.1984р. 283,284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ст.ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Перевіривши матеріали адміністративної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що зазначені вимоги закону при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи, відтак постанова суду є необґрунтованою та постановлена з недотриманням вимог діючого КУпАП, за результатами неповного дослідження доказів та без врахування положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Так, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 року.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи.
Прецедентна практика ЄСПЛ, застосовуючи критерій суворості покарання за вчинення адміністративного правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, відносить адміністративні правопорушення до кримінально-правової сфери з усіма гарантіями статті 6 Конвенції.
Разом з цим, і інші адміністративні правопорушення можуть підпадати під сферу дії кримінально-правового аспекту статті 6 Конвенції. Зокрема це порушення правил дорожнього руху (позбавлення права управління - Рішення ЄСПЛ «Лутц проти Німеччини» від 25.08.1987 року; Рішення ЄСПЛ «Маліге (Malige) проти Франції» від 23.09.1998 року).
ЄСПЛ дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції не може застосовуватися з точки зору «кримінального обвинувачення» до такої міри покарання як негайне позбавлення посвідчення водія (Комюніке Секретаря Європейського Суду з прав людини стосовно рішення у справі «Ескубе проти Бельгії»).
Отже, ЄСПЛ вирішуючи питання застосування ст. 6 Конвенції не ставить в залежність виведення з під юрисдикції кримінальних судів певних видів правопорушень віднесених до юрисдикції інших органів, посадових осіб.
Виходить, що у справах про адміністративні правопорушення на які ЄСПЛ поширює кримінально правовий аспект, - особа, щодо якої розглядається справа та потерпілий, додатково користуються гарантіями ст.6 Конвенції: право на оскарження судових рішень, право на допомогу перекладача, право на виклик та допит свідків, на розумний строк розгляду справи, негайне і достатнє інформування про характер і причини обвинувачення, право на юридичну допомогу, право на безоплатну допомогу захисника (за браком коштів), ін. Крім того, в таких справах діє презумпція невинуватості.
Судді районного суду, крім положень КУпАП, слід було керуватися в тому числі й Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини, але вимоги КУпАП та практики ЄС при розгляді справи в районному суді не були виконані, внаслідок чого поза увагою судді залишилися обставини, які мали суттєве значення для правильного вирішення даної справи.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до оскаржуваної постанови судді районного суду,  ОСОБА_1  притягнуто до адміністративної відповідальності як особу, яка керувала транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи в районному суді, поза увагою судді залишився той факт, що під керуванням транспортним засобом  слід  розуміти як виконання особою функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час  навчання  учнів-водіїв,  незалежно  від  того,  керує особа транспортним  засобом,  який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. Для притягнення до відповідальності за ст. 130 КУпАП не  має  значення,  протягом якого часу особа, яка перебуває  у стані сп`яніння чи під впливом лікарських препаратів, що  знижують  її увагу та швидкість реакції, керувала транспортним засобом.  Правопорушення  вважають закінченим з того моменту, коли він почав  рухатись.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  заперечував факт керування транспортним засобом та наголошував на тому, що показання свідків засвідчують тільки факт проходження ним огляду на приладі Драгер «Алкотест 6810». Зазначені пояснення підтверджуються відеозаписом події, який міститься в матеріалах адміністративної справи.
З дослідженого у судовому засіданні відеозапису з нагрудного відеокамери поліцейського не вбачається технічних дій з боку  ОСОБА_1 , пов`язаних з приведенням транспортного засобу в рух, зрушенням з місця, процесом самого руху аж до зупинки. Таким чином, в судовому засіданні апеляційного суду не знайшов підтвердження факт того, що ОСОБА_1  керував транспортним засобом.
Також слід звернути увагу на те, що в оскарженій постанові судді не міститься опису обставин, які суд встановив при дослідженні відеозапису з нагрудної відеокамери поліцейського, а міститься лише посилання на наявність такого доказу.
Що стосується пояснень свідків, які містяться в матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо недопустимості наданих доказів є слушними, оскільки зазначені пояснення заздалегідь надруковані працівниками поліції, в яких свідок позбавлений можливості викласти побачені ним обставини та події, а вимушений поставити лише свій підпис. Розглядаючи дану адміністративну справу суд першої інстанції не надав належної оцінки даним обставинам, не допитав безпосередньо свідків і не переконався в достовірності їх письмових пояснень, які, в зв`язку з викладеним, викликають об`єктивні сумніви.
В п.52 рішення ЄСПЛ від 05.02.2008 року «Романаускас проти Литви» судом констатовано, що національний суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим.
У відповідності до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Апеляційним судом встановлено, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять будь-яких доказів на підтвердження факту керування ОСОБА_1  транспортним засобом та його зупинки працівниками поліції. При цьому, долучений до матеріалів справи відеозапис події містить лише запис щодо огляду ОСОБА_1 поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів. 
За таких умов апеляційний суд констатує, що матеріали справи про адміністративне правопорушеня не містять переконливих доказів про те, що ОСОБА_1  керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та зупинявся працівниками поліції. При цьому, сам факт перебування ОСОБА_1   в салоні його автомобіля в стані алкогольного сп`яніння в той час, коли автомобіль не був заведений та не рухався, не свідчить про порушення ним вимог Правил дорожнього руху України, та вказує на відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.    
При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 р., заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява № 926/08, рішення від 20.09.2016 р.) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».
Таким чином, за результатами апеляційного перегляду оскаржуваної постанови судді районного суду, суд вважає, що зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1  керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, не підтверджуються доказами, які були надані апеляційному суду.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що провадження підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП, який передбачає, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бут розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, суд, -

постановив:
Поновити ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Київського районного суд м. Одеси від 26 грудня 2019 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Київського районного суд м. Одеси від 26 грудня 2019 - задовольнити.
Скасувати постанову Київського районного суд м. Одеси від 26 грудня 2019 року, якою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк 1 (один) рік., стягнуто судовий збір у розмірі 384,20 грн.
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1  – закрити на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
Постанова є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 03.02.2020 року.

Суддя Одеського 
       апеляційного суду:                                 П.М. Черевко