УХВАЛА
Іменем України
12 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 344/9927/15-ц
провадження № 61-2510ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 січня 2020 року за заявою представника ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» про заміну сторони у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Представник ТзОВ "Фінансова компанія "ІНВЕНТ" Перепічка Н .І. звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про заміну сторони (стягувача) з виконання рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 19  квітня  2016  року  у  справі  за  позовом  ПАТ  «Банк  Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, із ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на ТзОВ "Фінансова компанія "ІНВЕНТ".
Ухвалою   Івано-Франківського   міського   суду   Івано-Франківської   області   від   31 жовтня 2019 року, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 січня 2020 року, заяву представника «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» про заміну сторони (стягувача) з виконання рішення Івано-Франківського апеляційного суду від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. 
Замінено стягувача - ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» на його правонаступника - ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» у виконавчому провадженні з виконання рішення Івано-Франківського апеляційного суду у справі про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №1359 pv-07 від 30 липня 2007 року.
У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 жовтня 2019   року  та  постанову  Івано-Франківського  апеляційного  суду  від  03  січня  2020 року, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та відмовити в задоволенні заяви про заміну стягувача. 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не отримувала копію заяви про заміну сторони виконавчого провадження. 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Із оскаржуваних судових рішень, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року в справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076 св 18). 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.  
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, встановивши, що ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ»  набуло всіх прав кредитора ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», у тому числі на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором від №1359 pv-07 від 30 липня 2007 року, дійшов правильного висновку, що товариство набуло прав стягувача за рішенням суду та виконавчим листом, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Щодо доводів касаційної скарги про не направлення ОСОБА_1 копії заяви ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» про заміну сторони виконавчого провадження Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції, оскільки статтею 442 ЦПК України встановлено, що суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
Суд першої інстанції у повній мірі дотримався встановленого порядку розгляду заяви заінтересованої особи, тому відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної ухвали з підстав, на які посилається ОСОБА_1 , про що було роз`яснено судом апеляційної інстанції. 
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
У Х В А Л И В:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від  31  жовтня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 січня 2020 року за заявою представника ТзОВ «Фінансова компанія «ІНВЕНТ» про заміну сторони у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити. 
Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
         С. Ю. Мартєв
 
    В. М. Сімоненко